Справа № 1440/2277/18
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 р. № 1440/2277/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом:ОСОБА_2, АДРЕСА_1
до відповідача:Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001
про:визнання дій протиправними; зобов'язання вчинити певні дії,

ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати протиправними дії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області (надалі - Управління або відповідач) в частині ненарахування позивачу грошового забезпечення за період з 21.05.2016 по 15.08.2018;

визнати протиправними дії Управління в частині нездійснення під час звільнення позивача виплати грошової компенсації за невикористану відпустку за 2016-2018 роки;

зобов'язати Управління здійснити нарахування та виплату позивачу 137 926,60 грн. без урахування (утримання) податків і зборів, у тому числі:

- грошове забезпечення у період з 21.05.2016 по 15.08.2018 на загальну суму 125 176,60 грн. без урахування (утримання) податків і зборів;

- грошову компенсацію при звільненні за невикористані щорічні відпустки 2016-2018 років на загальну суму 12 750 грн. без урахування (утримання) податків і зборів;

встановити строк для подання Управлінням звіту про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що, в порушення статей 43, 45 Конституції України, статей 47, 83, 116, 117 Кодексу законів про працю України, статті 24 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» (надалі - Закон № 504), «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (надалі - Положення № 114), наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» (надалі - Наказ № 499), з 21.05.2016 по 15.08.2018 (дата її звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України) Управління не нараховувало позивачу грошове забезпечення, а після звільнення - не виплатило грошову компенсацію за невикористану відпустку.

У відзиві на позовну заяву (арк. спр. 41-45) Управління зазначило, що наказом МВС України від 06.11.2015 № 1388 було повністю скасовано штати органів, підрозділів, установ та підприємств МВС України та було скорочено всі посади. На виконання цього наказу, наказом Управління від 06.11.2015 № 1425 було скорочено всі посади в Управлінні, в тому числі й ту, що обіймала позивач - старший інженер сектору мереж зв'язку, аналізу та статистики відділу зв'язку, а наказом від 06.11.2015 № 321 о/с ОСОБА_2 було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів). Оскільки звільнення ОСОБА_2 було визнано судом незаконним, наказом ліквідаційної комісії Управління від 11.05.2016 № 8 о/с позивача було поновлено на посаді. Проте, ані посади старшого інженеру сектору мереж зв'язку, аналізу та статистики відділу зв'язку, ані будь-яких інших посад в Управлінні не існувало з листопада 2015 року, отже, у ліквідаційної комісії Управління не виникли трудові правовідносини з позивачем. Відповідач вказав на безпідставність вимог позивача, оскільки отримання заробітної плати є результатом виконання працівником відповідної роботи, а ОСОБА_2 жодної роботи не виконувала. Крім того, Управління зазначило, що Наказ № 499 втратив чинність 13.12.2016.

Позивач подала відповідь на відзив (арк. спр. 78-84), Управління - заперечення на відповідь на відзив (арк. спр. 152-153).

Ухвалою від 24.09.2018 суд відмовив позивачу у задоволенні заяви про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору, на стороні позивача Миколаївської організації Всеукраїнської професійної спілки працівників МВС України в Миколаївській області в особі її голови ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач і її представник вимоги адміністративного позову підтримали, представник Управління просила у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення позивача, представників позивача і відповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до записів у трудовій книжці (арк. спр. 18), ОСОБА_2 01.05.2006 була прийнята на службу в органи внутрішніх справ.

Наказом Управління від 16.08.2010 № 98 о/с лейтенанту міліції ОСОБА_2, старшому інженеру сектору мереж зв'язку, аналізу та статистики відділу зв'язку, було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 20.08.2010 по 20.05.2013 (арк. спр. 20).

Наказом Управління від 13.05.2013 № 34 о/с позивачу було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного віку, з 21.05.2013 по 20.05.2014 (арк. спр. 21); наказом від 26.05.2014 № 122 о/с - відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею п'ятирічного віку, з 21.05.2014 по 20.05.2015 (арк. спр. 22); наказом від 18.05.2015 № 135 о/с - відпустку до догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, з 21.05.2015 по 20.05.2016 (арк. спр. 23).

06.11.2015 начальник Управління видав наказ № 1425 «Про організаційно-штатні питання в УМВС України в Миколаївській області», відповідно до якого були визнані такими, що втратили чинність, штати органів та підрозділів Управління (арк. спр. 48).

Відповідач звільнив позивача за підпунктом «г» пункту 64 Положення № 114 (через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі) 06.11.2015 (наказ № 321 о/с). Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.02.2016 у справі № 814/4326/15 звільнення ОСОБА_2 було визнано незаконним, тому наказом від 11.05.2016 № 8 о/с «Про скасування наказу УМВС України в Миколаївській області від 06.11.2015 № 321 о/с та поновлення на посаді ОСОБА_2» голова ліквідаційної комісії Управління поновив позивача на посаді старшого інженера сектору мереж зв'язку, аналізу та статистики відділу зв'язку УМВС України в Миколаївській області 06.11.2015 (арк. спр. 50).

На дату звільнення (06.11.2015) і на дату видання наказу про поновлення на посаді (11.05.2016) позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною.

Листом від 19.05.2016 № 1/142 (арк. спр. 54-55) відповідач повідомив позивача, зокрема, про те, що «… після виконання рішення суду, вважати Вас такою, що вийшла з відпустки по домашньому догляду за дитиною та приступила до виконання службових обов'язків не можливо у зв'язку з відсутністю штату УМВС України в Миколаївській області та відповідного фінансування. Окрім цього, зазначене УМВСУ не виконує будь-яких завдань та функцій, що були передбачені Законом України «Про міліцію» в зв'язку щ прийняттям Кабінетом Міністрів України рішення про його ліквідацію. В теперішній час вступити з Вами у трудові відносини з 10.11.2015, у зв'язку із виходом з відпустки по домашньому догляду за дитиною, відповідно до Вашого рапорту від 12.05.2016 неможливо …».

В подальшому (лист від 06.09.2016, арк. спр 66) Управління також проінформувало позивача про «… неможливість вступу з Вами в трудові відносини та відповідно здійснення будь-яких виплат …».

Наказом від 14.08.2018 № 8 о/с (арк. спр. 69) за підписом голови ліквідаційної комісії Управління ОСОБА_2 було звільнено з 15.08.2018 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (у зв'язку із скороченням штату працівників).

Відповідач не заперечив тієї обставини, що з 21.05.2016 (перший день після закінчення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шести років) до 15.08.2018 (день звільнення) ОСОБА_2 не нараховувалося (та, відповідно, не виплачувалося) грошове забезпечення, а при звільненні не було виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Як вказано вище, з 01.05.2006 позивач проходила службу в органах внутрішніх справ.

Звільнення ОСОБА_2 06.11.2015 було визнано судом протиправним, тому відповідач наказом від 11.05.2016 № 8 о/с поновив позивача на посаді з 06.11.2015.

У довідці від 28.09.2018 № 5746/14-2018 за підписом члена ліквідаційної комісії Управління (арк. спр. 74) зазначено, що з 06.11.2015 по 15.08.2018 ОСОБА_2 «… у трудових відносинах з ГУНП в Миколаївській області, та з ліквідаційною комісією УМВС України в Миколаївській області не перебувала …». Цими ж аргументами Управління заперечило адміністративний позов, посилаючись на відсутність підстав для виплати грошового забезпечення.

Суд визнав доводи відповідача хибними.

По-перше, відносини з приводу проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ не є трудовими відносинами.

По-друге, відповідно до пункту 12 Положення № 114, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

За таких обставин, відповідач був зобов'язаний з 21.05.2016 нараховувати та виплачувати ОСОБА_2 грошове забезпечення, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (надалі - Постанова № 1294) та виданим на її виконання Наказом № 499.

Управління нарахування та, відповідно, виплату не здійснювало, що свідчить про його протиправну бездіяльність (а не дії, як вказано у позовній заяві).

Відповідно до пункту 2 Постанови № 1294, виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації.

Наказ № 499 втратив чинність 13.12.2016, Постанова № 1294 - 01.03.2018.

Таким чином, з 21.05.2016 по 12.12.2016 Управління мало здійснювати нарахування та виплату ОСОБА_2 грошового забезпечення на підставі Постанови № 1294 та Наказу № 499.

З 13.12.2016, в зв'язку з втратою чинності Наказом № 499, відсутній правовий акт, що регулює структуру та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно з частиною шостою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

З урахуванням цього, суд дійшов висновку про необхідність застосування, з метою поновлення порушеного права ОСОБА_2 на отримання грошового забезпечення за період з 13.12.2016 по 15.08.2018, постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (надалі - Постанова № 988) та розроблених відповідно до цієї постанови «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» (затверджених наказом Міністерства внутрішніх справі України від 06.04.2016 № 260, надалі - Наказ № 260).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.02.2017 № 138 був затверджений «Перелік посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що прирівнюються посадам поліцейських».

Відповідно до пункту 28 розділу VII вказаного Переліку, посада старшого інженера в апараті головних управлінь МВС в областях відповідає посаді старшого інженера в апараті головних управлінь Національної поліції.

Пунктом 12 розділу ХІ Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» спеціальне звання «лейтенант міліції» співвідноситься із спеціальним званням «лейтенант поліції».

За таких обставин, відповідач мав нарахувати позивачу грошове забезпечення за період з 13.12.2016 по 15.08.2018, виходячи з посадового окладу старшого інженера ГУ НП в Миколаївській області, окладу за спеціальним званням «лейтенант поліції» та відповідної надбавки за стаж служби.

Оскільки нарахування суми грошового забезпечення не відноситься до компетенції суду, а позивач надала суперечливу інформацію щодо суми, яку, на її думку, мав нарахувати та виплатити відповідач (адміністративний позов та розрахунок, арк. спр. 100), суд дійшов висновку про те, що саме Управління має визначити суму грошового забезпечення.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними дій Управління щодо «… не здійснення під час звільнення грошової компенсації за невикористані відпустки … за 2016-2018 роки …» суд зазначив таке.

Непроведення відповідачем виплат свідчить про допущену ним бездіяльність, а не про вчинені ним дії.

Абзацом другим пункту 56 Положення № 114 встановлено, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства. Отже, цією нормою встановлений обов'язок щодо виплати грошової компенсації лише за відпустку, що не була використана позивачем в році звільнення, а не за всі не використані ОСОБА_2 дні відпуски. Оскільки питання виплати відповідної компенсації врегульовано спеціальним законодавством, суд визнав помилковими доводи позивача про застосування відповідних норм КЗпП України та Закону № 504. За таких обставин, суд визнав, що Управління допустило протиправну бездіяльність у вигляді невиплаті ОСОБА_2 компенсації за невикористану у 2018 році відпустку.

Як вказано вище, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку звільнення. Наказом від 14.08.2018 № 8 о/с Управління звільнило позивача з 15.08.2018. Проте, рішенням від 01.11.2018 у справі № 1440/2152/18 (арк. спр. 107-110) Миколаївський окружний адміністративний суд частково задовольнив позов ОСОБА_2 до Управління, зокрема, скасував наказ від 14.08.2018 № 8 о/с та поновив ОСОБА_2 на посаді старшого інженера сектору мереж зв'язку, аналітики та статистики відділу зв'язку Управління. В силу пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно. Оскільки звільнення ОСОБА_2 було визнано незаконним, а позивача було поновлено на посаді, вимоги про зобов'язання відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористану у 2018 році відпустку задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 77, 241-243, 246, 250, 255, 262, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 08592253) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_2 грошового забезпечення за період з 21.05.2016 по 15.08.2018.

3. Зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області провести нарахування та виплату, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», ОСОБА_2 грошового забезпечення за період з 21.05.2016 по 12.12.2016.

4. Зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області провести нарахування та виплату, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», ОСОБА_2 грошового забезпечення за період з 13.12.2016 по 15.08.2018.

5. Визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, що полягає у невиплаті ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористану у 2018 році відпустку.

6. Зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області у місячний строк з дня набрання рішенням у справі законної сили подати звіт про його виконання.

7. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна