Справа № 813/3022/18
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3398/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання - Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Гавдик З.В., м. Львів, повний текст рішення складено 22 жовтня 2018 року) у справі №813/3022/18 за адміністративним позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства «Статус-Т» про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2018 року Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з адміністративним позовом до приватного підприємства «Статус-Т» у якому просило з урахуванням збільшення позовних вимог стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 20019,70 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року у задоволенні позову Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (, м. Львів, пл. Маланюка, 6) до Приватного підприємства "Статус-Т" (81600, Львівська область, м. Миколаїв, вул. Возз'єднання, 10) про стягнення боргу - відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Львівським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що ПП «Статус-Т» у 2017 році подавало лише одну звітність №3-ПН до Львівського міського центру зайнятості. Апелянт наголошує, що відповідач подав цю інформацію 13.12.2017р. (ця звітність є первинною, як зазначає сам Відповідач). Тобто, у Львівського міського центру зайнятості було менше календарного місяця для того, щоб у 2017 році працевлаштувати особу з інвалідністю до Відповідача. Також наголошує на тому, що організація працевлаштування безробітних осіб з інвалідністю на підприємства є, по своїй природі, тривалим процесом, оскільки особи з інвалідністю - особи зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності (в тому числі з реалізації прав на працю). Відповідно, обмеження щодо виконання певних робіт, встановлені розладом функцій організму осіб з інвалідністю, створюють ситуацію підвищеної складності для працівників центрів зайнятості для пошуку відповідних кандидатів на заявлені вакансії.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно копій звітів форми № 3-ПН, які подавалися відповідачем до Департаменту ринку праці та зайнятості, встановлено, що Приватним підприємством "Статус-Т" створено вакансії для працевлаштування інвалідів та що на запропоновані вакантні посади можливе працевлаштування інваліда.

Позивачем виявлено, що встановлений норматив робочих місць для інвалідів на 2017 рік Приватного підприємства "Статус-Т" не виконано.

На підставі встановлених порушень Приватного підприємства "Статус-Т" визначено суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2017 році.

Згідно із до ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ст. 18-1 цього ж Закону, Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Згідно з ч. 1 ст. 19 цього ж Закону, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Згідно ст. 20 цього ж Закону, передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

На виконання пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» №5067-VI наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013р. (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 05.12.2016 №1476) затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Згідно пункту 3 цього Порядку форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця.

Пунктом 5 цього Порядку передбачено, що Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Відповідно до п. 6 цього Порядку, роботодавець визначає вид звітності - первинна або уточнювальна.

Первинна звітність подається з метою інформування про наявність попиту на робочу силу (вакансії).

Представником позивача 10.09.2018 року подано відповідь на лист, в якому зазначено, що надана відповідачем копія Звітності №3-ПН була подана до базового центру зайнятості аж 13.12.2017 року. Цю звітність відповідач вказує як первинну.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно копій звітів форми № 3-ПН, які подавалися відповідачем до Департаменту ринку праці та зайнятості, встановлено, що Приватним підприємством "Статус-Т" створено вакансії для працевлаштування інвалідів та що на запропоновані вакантні посади можливе працевлаштування інваліда.

Оскільки при поданні звітів до Департаменту ринку праці та зайнятості відповідач зазначав про наявні для інваліда вакансії, то на нього не може покладатись відповідальність за не направлення уповноваженим органом інваліда.

Взявши до уваги викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року у справі №813/3022/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді О. О. Большакова
І. В. Глушко
Повний текст постанови складений 11 січня 2019 року.