Справа № 127/20449/16-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2019-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 січня 2019 року

м. Київ

справа № 127/20449/16-а

провадження № К/9901/39221/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 127/20449/16-а

за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в перерахунку пенсії, зобов'язання перерахувати пенсію;

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Полотнянка Ю. П., Загороднюка А. Г., Драчука Т. О.) від 13 квітня 2017 року, встановив:

І. РУХ СПРАВИ

1. У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці, в якому просила:

- визнати протиправним і скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці (лист від 30 березня 2016 року № 706/06-33-2/02-1) про відмову у перерахунку пенсії у зв'язку з втратою годувальника;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці перерахувати ОСОБА_2 з 01 січня 2016 року пенсію у зв'язку з втратою годувальника із середньомісячного заробітку, зазначеного у довідці прокуратури Вінницької області № 18/92 від 24 лютого 2016 року, у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (зі змінами, внесеними згідно із Законами України від 05 жовтня 1995 року № 358/95-ВР, у редакції, Закону України від 12 липня 2001 року № 2663-111, що діяла станом на червень 2005 року; далі - Закон № 1789-XII), встановивши її основний розмір виходячи з розрахунку 60 % від середнього заробітку;

- стягнути з Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн.

2. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначала, що вона перебуває на обліку у відповідача та з 11 серпня 2008 року отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-XII. У зв'язку із збільшенням заробітної плати відповідним категоріям прокурорсько-слідчих працівників відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - Постанова КМУ № 1013), на думку позивача, у неї виникло право на перерахунок розміру призначеної їй пенсії, у проведенні якого відповідач протиправно відмовив.

3. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо відмови у перерахунку пенсії у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_2

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснити ОСОБА_2 перерахунок призначеної пенсії у зв'язку з втратою годувальника на підставі довідки прокуратури Вінницької області № 18/92 від 24 лютого 2016 року, виходячи із розрахунку 60 % середньомісячного заробітку відповідної посади працівника прокуратури, починаючи з 23 березня 2016 року.

Стягнуто з Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці за рахунок його бюджетних асигнувань 275,60 грн. судового збору на користь ОСОБА_2 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

4. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 10 травня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2016 року залишити в силі.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

7. 30 травня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшло заперечення Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці, в якому останнє просило відмовити позивачу у задоволенні касаційної скарги, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

8. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.

9. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10. 15 березня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

11. Ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2019 року справу прийнято до провадження та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з 11 лютого 2001 року перебуває на обліку в Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 11 серпня 2008 року у зв'язку зі смертю чоловіка, який працював на посаді начальника відділу прокуратури Вінницької області, позивач отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Дану пенсію ОСОБА_2 отримує відповідно до чинної на той час ст. 50-1 Закону № 1789-XII в розмірі 60 % від суми місячної (чинної) заробітної плати.

13. 15 березня 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок призначеної їй пенсії на підставі довідки прокуратури Вінницької області від 24 лютого 2016 року № 18/92 про заробітну плату, у зв'язку з підвищенням посадових окладів працівників органів прокуратури відповідно до Постанови КМУ № 1013.

14. Листом Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці від 30 березня 2016 року № 706/06-33-2/02-1 позивача повідомлено про відсутність підстав для перерахунку її пенсії. Вказана відмова обґрунтована тим, що оскільки п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ (далі - Закон № 213-VIII) скасовано з 01 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». З 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру» не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

15. Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії пенсійного органу щодо відмови здійснити перерахунок пенсії позивача є протиправними, оскільки такий перерахунок має бути здійснений відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-XII, чинної на час призначення їй пенсії.

17. В обґрунтування такого висновку суд першої інстанції, з посиланням на ст. 22, 58 Конституції України зазначав, що положення п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Необхідною умовою для перерахунку пенсії є документи, додатково подані пенсіонером щодо розміру місячного заробітку за відповідною посадою станом на час звернення за перерахунком пенсії.

18. Враховуючи строки звернення до суду, визначені ч. 1, 2 ст. 99 КАС України (у редакції до 15 грудня 2017 року), суд першої інстанції дійшов висновку, що право позивача на перерахунок пенсії підлягає захисту з 23 березня 2016 року.

19. Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), відповідно до якого втратили чинність положення ст. 50-1 Закону № 1789-XII, які визначали право працівників прокуратури на перерахунок пенсії. Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, яким на час на час звернення позивача за перерахунком пенсії, відповідний нормативно-правовий акт прийнято не було.

20. Разом з цим, апеляційний суд зазначив, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається із заробітку годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті (чинної заробітної плати). В даних спірних правовідносинах до позивача не можуть застосовуватися норми ч. 18 ст. 50-1 Закону № 1789-XII, що визначають право на перерахунок пенсії працівникам прокуратури, оскільки позивачу призначена пенсія по втраті годувальника та її розмір визначається від заробітку годувальника (у розмірі 60 % від середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї), тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті (заробітну плату чи пенсію).

21. У зв'язку з наведеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

22. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції при вирішенні цієї справи було невірно засновано норми Конституції України, практику Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України та правові висновки Верховного Суду України. Також апеляційним судом застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, які не підлягали застосуванню.

23. Скаржник з посиланням на ст. 22 Конституції України вказує, що право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (у тому числі і Законом № 1789-ХІІ), є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

24. Скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, повинен був керуватися практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 24 квітня 2014 року у справі «Будченко проти України», рішення від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України».

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

25. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

26. Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом № 1789-ХІІ. Зокрема, ст. 50-1 цього Закону визначено, що членам сімей прокурора або слідчого (батькам, дружині, чоловіку, дітям, які не досягли 18 років або старшим цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення ними 18 років, а тим, які навчаються, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку), які були на його утриманні на момент смерті, призначається пенсія на випадок втрати годувальника, за наявності у нього стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків від середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 80 відсотків - на двох і більше членів сім'ї.

27. Частина 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції, чинній до 15 липня 2015 року передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

28. 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII (далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, ч. 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ викладено у такій редакції: «Умови на порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

29. Відтак, повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 01 січня 2015 року законодавець делегував Кабінету Міністрів України.

30. 15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII, відповідно до пп. 1 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон 1789-ХІІ (крім п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 46-2, ст. 47, ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч. 3, 4, 6 та 11 ст. 50-1, ч. 3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів).

31. Отже, на час прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови № 1013, з прийняттям якої позивач пов'язує виникнення у нього права на перерахунок пенсії, а також на час його звернення до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії положення ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, що регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

32. Водночас, п. 19 ст. 86 Закону № 1697-VII передбачено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

33. Згідно з ч. 20 ст. 86 Закону № 1697-VІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

34. Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2018 року (справа № 159/3804/16-а), яка є подібною до справи що розглядається, висловив правову позицію, згідно якої отримання пенсії по втраті годувальника не передбачає виникнення права у особи, яка не відноситься до суб'єктів, яким надано право на пенсію за спеціальним Законом (Законом України «Про прокуратуру»), на перерахунок пенсії згідно норм цього Закону та з підстав, що надають право виключно працівникам прокуратури на здійснення перерахунку призначеної пенсії. Розмір пенсії прокурора або його заробітку не підлягає перерахунку після його смерті, якщо право на таку пенсію або заробіток годувальник не мав за життя.

35. Постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013, якою підвищено розміри заробітку працівникам прокуратури та яка відповідно до її п. 6 застосовується з 01 грудня 2015 року не містить положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії по втраті годувальника у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

36. Відтак вірним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що у відповідача були відсутні законні підстави для здійснення позивачу перерахунку пенсії по втраті годувальника, відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

37. Посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на те, що зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав не повинні застосовуватися є безпідставними і висновки апеляційного суду не спростовують, оскільки відсутність правового врегулювання не може свідчити про звуження існуючих прав позивача саме з боку органів Пенсійного фонду.

38. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судом апеляційної інстанції оскаржуваного судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

39. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

40. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

41. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

42. Відповідно до ст. 139 КАС України, оскільки Суд залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, судові витрати не підлягають новому розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 139, 242, 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року у справі № 127/20449/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді В. М. Кравчук

О. П. Стародуб