Справа № 813/2484/18
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2432/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Гавриляка Р. А.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року (рішення ухвалено у м. Львів судом у складі головуючого судді Сподарик Н. І., повний текст рішення виготовлений 17 вересня 2018 року) у справі № 813/2484/18 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 25.05.2017 № 10651-13 про визначення суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 29440 грн 97 коп.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 25.05.2017 №10651-13.

Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у сумі 704 грн 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління ДФС у Львівській області, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що з 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким викладено у новій редакції статтю 266 Податкового кодексу України та введено новий вид податку для громадян України - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ФОП ОСОБА_3 є власником нежитлових приміщень загальною площею 4273 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1.

Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено розрахунок податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки та винесено щодо ФОП ОСОБА_3 податкове повідомлення-рішення від 25.05.2017 № 10651-13 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 29440,97 грн.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_3 не займається таким видом діяльності як промислове виробництво, а отже на нього не поширюються пільги щодо сплати податку на нерухоме майне, відмінне від земельної ділянки, передбачені пунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.1Податкового кодексу України.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції від 11 вересня 2018 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який апеляційну скаргу підтримав, представника позивача, яка просить апеляційну скаргу відхилити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що вказані вище нежитлові приміщення, щодо яких винесено податкове повідомлення-рішення, належать до об'єктів промисловості, а тому не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що позивач є власником ряду об'єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачу на праві власності належать наступні об`єкти: склад загальною площею 20,9 кв. м., частина прохідної загальною площею 39,6 кв. м., частина будинку закрійного цеху загальною площею 783,5 кв. м., склад збуту загальною площею 259,3 кв. м., склад загальною площею 73,1 кв. м., частина будівлі їдальні загальною площею 432,4 кв. м., будинок швейного цеху загальною площею 960,6 кв. м., частина складу збуту загальною площею 477,8 кв. м., частина складу тканин загальною площею 882 кв. м., контора з підвалом загальною площею 138,9 кв. м., майстерня загальною площею 204,9 кв. м.

Вищевказані об`єкти нерухомості позивач набув у власність на підставі договорів купівлі-продажу укладених з ВАТ «Львівська фірма «Юність», а саме: № 3395 від 01.09.2005, № 509 від 19.04.2012, № 1191 від 10.10.2012, № 1267 від 24.05.2006, № 3391 від 01.09.2005, № 367 від 30.03.2012, № 2141 від 07.08.2006, № 799 від 21.06.2012, № 506 від 19.04.2012, № 796 від 19.11.2012, № 3410 від 01.09.2005, № 2137 від 07.08.2006, № 3387 від 01.09.2005, № 3395 від 01.09.2005, № 2145 від 07.08.2006.

Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.05.2017 № 10651-13 (повторно) про визначення позивачу податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2016 рік в розмірі 29440,97 грн.

Не погоджуючись із таким податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку подавши скаргу від 12.01.2018 до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 20.03.2018 №3758/Б199-99-11-82-01-14, вищевказана скарга залишена без задоволення, а оскаржене податкове повідомлення-рішення без змін.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України (далі - ПК України) та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII) було запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортного податку, податку на майно, відмінне від земельної ділянки та плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_3 є власником вказаних вище нежитлових приміщень, що підтверджується копіями витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно, приєднаними до матеріалів справи.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основний вид діяльності ВАТ «Львівська фірма «Юність» (первинний власник оподаткованого майна): код КВЕД 17.40.1 виробництво виробів з текстилю.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до ДК 018-2000 до групи (код 125) «Будівлі промислові та склади» належить клас (код 1251) «Будівлі промислові», який включає будівлі промислового призначення, наприклад фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) «резервуари, силоси та склади» належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Таким чином, будівлі промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) відповідно до правовстановлюючих документів, що враховують вимоги ДК 018-2000, не є об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідачем, не подано суду доказів щодо приналежності вказаних приміщень позивача до переліку об'єктів, які є об'єктом оподаткування.

Враховуючи наведене, доводи податкового органу щодо необхідності сплати позивачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є помилковими та такими, що не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 10.04.2018 у справі № 813/3803/16 (К/9901/35350/18).

Стосовно твердження щодо не поширення на позивача положень підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України у зв'язку з тим, що положення зазначеного пункту поширюються виключно на юридичних осіб, то колегія суддів такі доводи відхиляє з таких підстав.

Дослідивши зміст підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, колегією суддів встановлено, що названий підпункт визначає виключно питання щодо переліку об'єктів нерухомого майна, які не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно. При цьому, зазначений пункт не визначає переліку осіб на яких він поширюється або не поширюється.

Окрім того, по тексту обумовленої норми перелік об'єктів нерухомого майна, які не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно наведено за допомогою розділового знаку «кома», у кінцевому переліку яких зазначено такий об'єкт, як: «складські приміщення промислових підприємств».

Наявність словосполучення «промислових підприємств» у назві об'єкта нерухомості, відповідач відносить до всіх без винятку об'єктів перелічених у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Позивач у свою чергу вважає, що дане словосполучення «промислових підприємств» у назві об'єкта нерухомості не відноситься до всіх об'єктів перелічених у зазначеному пункті.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що має місце різне тлумачення однієї і тієї ж норми права, що припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків.

Відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України, якщо норма закону припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, то діє презумпція правомірності рішень платника податку.

За наведених обставин справи та положень законодавства, колегія суддів приходить до висновку про наявність правової підстави для застосування до переліку об'єктів нерухомого майна, якими володіє позивач підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про протиправність оскарженого податкового повідомлення-рішення та обґрунтовано його скасував.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року у справі № 813/2484/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді А. І. Рибачук
Д. М. Старунський
Повний текст постанови виготовлений 11.01.2019.