Справа № 811/1474/18
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2018-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року м. Кропивницький Справа № 811/1474/18

провадження № 2-ап/1140/15/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

за участю секретарів судового засідання Бондар Я.Г., Ярошук Т.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

відповідач-1: Кропивницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Глинки, 2, )

представник : Гришин Л.О.

відповідач-2: Державна фіскальна служба України (04053, м. Київ, Львівська площа,8, )

представник : Гришин Л.О.

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у травні 2018 року звернувся до суду з позовом до Кропивницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (надалі - Кропивницька ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області), Державної фіскальної служби України (надалі - ДФС України) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що 03.07.2003 року його було занесено до Державного реєстру фізичних осіб, дата видачі картки фізичної особи - 17.07.2003 року. Відновити хронологію подій, за яких у нього опинилася вказана картка, немає можливості. Позивач вказує, що в картці зазначено, що він одержав ідентифікаційний номер згідно з даними, заповненими ним в обліковій картці, однак переконаний, що не заповнював, не підписував та не здавав до ДПІ у м. Кіровограді жодних облікових карток та не надавав згоду на будь-які дії з його персональними даними. У квітні 2018 року на особистому прийомі в.о. начальника Кропивницької ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області йому відмовлено в анулюванні його ідентифікаційного номеру. Тоді ж позивач подав заяву про надання переліку його персональних даних, доступу до них, надання пояснень щодо присвоєння йому ідентифікаційного номеру, але отримав від Кропивницької ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області відписку №933/10/11-23-08-01-12 від 05.05.2018 року. Позивач стверджує, що дані про нього незаконно внесені до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, він не надавав згоди щодо дій з його персональними даними, а такі дії чинились з порушенням процедури, тобто оброблялися і обробляються незаконно. З цих підстав, з урахуванням поданих 01.11.2018 року, 22.11.2018 року уточнень позовної заяви, а також доповнення до неї від 27.11.2018 року, позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача-1 щодо протизаконного збирання, обробки, передачі іншим юридичним особам і ін. діях з його персональними даними (конфіденційною інформацією);

- визнати протиправними дії відповідача-2 щодо занесення його та його даних до Державного реєстру у протизаконний спосіб, присвоєння ідентифікаційного номера;

- анулювати ідентифікаційний номер, присвоєний 03.07.2003 року Державною податковою адміністрацією України; зобов'язати відповідача-1 і відповідача-2 анулювати і знищити усі пов'язані з цим ідентифікаційним номером документи і дані; анулювати всі наслідки в т.ч. його зобов'язання, що могли виникнути чи виникли через присвоєння йому ідентифікаційного номера з 03.07.2003 року по теперішній час; визнати ідентифікаційний номер, присвоєний 03.07.2003 року ДПА України, недійсним з моменту присвоєння.

Представники відповідачів подали до суду відзиви на позов із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що реєстрація ОСОБА_1 в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та присвоєння йому ідентифікаційного номера відбулися у 2003 році з дотриманням вимог чинних на той час Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів" та Положення про картку фізичної особи - платника податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України №43 від 27.01.1998 року. Стверджували, що за чинним законодавством усі фізичні особи - платники податків незалежно від віку зобов'язані зареєструватися у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків за однією із двох форм обліку - за реєстраційним номером облікової картки платника податків, або у окремому реєстрі Державного реєстру - за прізвищем, ім'ям, по батькові, серією та номером паспорта. Заперечували доводи позову щодо порушень Закону України "Про захист персональних даних", який набрав чинності 01.01.2011 року, доводячи, що на момент отримання позивачем ідентифікаційного номеру згода на обробку персональних даних не вимагалася. З цих підстав просили суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши справу за правилами загального позовного провадження, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України. Державною податковою адміністрацією України 03.07.2003 року йому присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_2 та зареєстровано його у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів. На підтвердження цього 17.07.2003 року відділом обліку платників податків Державної податкової інспекції у м. Кіровограді видано Картку фізичної особи-платника податків. (а.с. 65)

Як зазначає позивач, у квітні 2018 року він ознайомився з роз'ясненнями ГО "Правовий простір" і з того часу усвідомив, що внесення громадянина до Державного реєстру фізичних осіб є спробою перевести громадянина в розряд фізичних осіб, які за Конституцією не мають прав громадянина, позбавивши їх права розпоряджатися державним і комунальним майном, здійснювати владу безпосередньо шляхом зборів, в тому числі створювати і ліквідовувати органи місцевого самоврядування, органи державної влади.

У зв'язку з цим у квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Кропивницької ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області із заявою, в якій вказав, що 17.07.2003 року йому було видано картку фізичної особи - платника податків, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, чим понижено його статус з громадянина до фізичної особи. Просив надати перелік документів, персональних даних, що обробляються або зберігаються, на основі яких було видано картку фізичної особи - платника податків, надати копії зазначених документів. Також просив надати письмові пояснення з посиланням на законодавство, на підставі чого, проти його волі, йому присвоєно ідентифікаційний номер. (а.с. 68)

За результатами розгляду цієї заяви Кропивницька ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області листом №933/10/11-23-08-01-12 від 05.05.2018 року повідомила позивача, що відповідно до електронної бази даних Кропивницької ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області громадянкою ОСОБА_3 було подано облікову картку фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів для присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1, його свідоцтво про народження та пред'явлено паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_3, після чого 03.07.2003 року Державною податковою адміністрацією України ОСОБА_1 присвоєно ідентифікаційний номер та 17.07.2003 року видано картку фізичної особи - платника податків. Крім того, повідомлено, що відповідно до статті 283 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року №578/5, термін зберігання облікових карток фізичних осіб-платників податків сплинув. (а.с. 66 - 67)

Не погоджуючись з такою відповіддю, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що спірні правовідносини виникли у зв'язку з присвоєнням позивачу ідентифікаційного номера та внесенням інформації щодо нього до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів.

Згідно з частиною 1 статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів" №320/94-ВР від 22.12.1994 року (чинного, на час виникнення спірних правовідносин), Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів (далі - Державний реєстр) - це автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов'язані сплачувати податки, збори, інші обов'язкові платежі до бюджетів та внески до державних цільових фондів у порядку і на умовах, що визначаються законодавчими актами України.

Для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

Згідно зі статтею 2 цього Закону створення Державного реєстру забезпечує: повний облік фізичних осіб, які сплачують податки та інші обов'язкові платежі, з однозначною їх ідентифікацією; організацію автоматизованої обробки інформації про сплату податків та інших обов'язкових платежів фізичними особами в режимі комп'ютерної мережі; взаємодію державних податкових інспекцій з метою забезпечення контролю за правильністю та своєчасністю сплати податків та інших обов'язкових платежів фізичними особами; організацію нормативно-довідкової інформації для взаємодії державних податкових інспекцій з іншими державними органами; розвиток вітчизняного математичного забезпечення, засобів зв'язку та обчислювальної техніки.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів" Державний реєстр створюється Головною державною податковою інспекцією України і складається з інформаційного фонду, що міститься у базах даних Головної державної податкової інспекції України, державних податкових інспекцій по Автономній Республіці Крим, областях, районах, містах і районах у містах.

До інформаційного фонду Державного реєстру включаються такі дані: індивідуальні ідентифікаційні номери, що надаються фізичним особам-платникам податків та інших обов'язкових платежів і зберігаються за ними протягом усього їх життя; загальні відомості про фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону; інформація про сплату фізичними особами податків та інших обов'язкових платежів.

Статтею 5 Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів" передбачалося, що до Державного реєстру вноситься інформація про осіб, які: постійно проживають в Україні, мають об'єкти оподаткування, передбачені чинним законодавством, і зобов'язані сплачувати податки та інші обов'язкові платежі; не мають постійного місця проживання в Україні, але відповідно до чинного законодавства зобов'язані сплачувати податки в Україні.

До Державного реєстру не вноситься інформація про осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи.

Реєстрація фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів проводиться державними податковими інспекціями по районах, районах у містах і містах без районного поділу за місцем постійного проживання платників, а для осіб, які не мають постійного місця проживання в Україні, - за місцем отримання доходів або за місцезнаходженням іншого об'єкта оподаткування.

Під час реєстрації до облікової картки фізичної особи-платника податків та інших обов'язкових платежів вносяться такі дані: прізвище, ім'я та по батькові; дата народження; місце народження (країна, область, район, населений пункт); місце проживання; місце основної роботи; види сплачуваних податків та інших обов'язкових платежів.

Підприємства, установи, організації всіх форм власності, включаючи установи Національного банку України, комерційні банки, інші фінансово-кредитні установи, фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності, виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів, інші органи, уповноважені проводити державну реєстрацію (ліцензування) фізичних осіб-суб'єктів підприємницької та іншої діяльності, зобов'язані в місячний термін подавати до державних податкових інспекцій за місцем постійного проживання платників податків та інших обов'язкових платежів, а для осіб, які не мають постійного місця проживання в Україні, - за місцем отримання доходів або за місцезнаходженням іншого об'єкта оподаткування, відомості, передбачені частиною третьою цієї статті, для присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі, за винятком осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи.

На підставі відомостей, поданих підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності, включаючи Національний банк України та його установи, комерційні банки, інші фінансово-кредитні установи, та фізичними особами-суб'єктами підприємницької діяльності, виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів, іншими органами, Головна державна податкова інспекція України надає фізичній особі-платнику податків та інших обов'язкових платежів ідентифікаційний номер і надсилає до державної податкової інспекції за місцем проживання фізичної особи або за місцем отримання доходів чи за місцезнаходженням об'єкта оподаткування картку з ідентифікаційним номером.

Зразок картки фізичної особи-платника податків та інших обов'язкових платежів, порядок її видачі встановлюються Головною державною податковою інспекцією України.

Зміни та уточнення щодо даних, занесених до Державного реєстру під час реєстрації, вносяться державними податковими інспекціями за місцем постійного проживання платників податків та інших обов'язкових платежів, а для осіб, які не мають постійного місця проживання в Україні, - за місцем отримання доходів або за місцезнаходженням іншого об'єкта оподаткування.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів" ідентифікаційний номер з Державного реєстру є обов'язковим для використання підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності, включаючи установи Національного банку України, комерційні банки та інші фінансово-кредитні установи в разі: виплати доходів, з яких утримуються податки та інші обов'язкові платежі згідно з чинним законодавством України; укладення цивільно-правових угод, предметом яких є об'єкти оподаткування та щодо яких виникають обов'язки сплати платежів; відкриття рахунків в установах банків.

Первинні звітні та облікові документи, пов'язані з проведенням операцій, передбачених частиною першою цієї статті, які не мають ідентифікаційних номерів, вважаються недійсними, за винятком звітних та облікових документів, у яких відсутні ідентифікаційні номери осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів" дані Державного реєстру використовуються виключно для обліку одержаних доходів, об'єктів оподаткування, повноти та своєчасності сплати податків та інших обов'язкових платежів. Відомості Державного реєстру є інформацією з обмеженим доступом і надаються іншим державним органам відповідно до чинного законодавства.

Наказом Головної державної податкової інспекції України від 31.07.1995 року №66, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.1995 року за №289/825, затверджено Інструкцію про порядок і умови передачі державним податковим інспекціям інформації для реєстрації фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів (надалі - Інструкція №66), яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 1.3 Інструкції №66 передбачено, що її дія у відповідності до частини четвертої статті 5 Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів" поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності, включаючи Національний банк України та його установи, комерційні банки, інші фінансово-кредитні установи, фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів, інші органи, уповноважені проводити державну реєстрацію (ліцензування) фізичних осіб - суб'єктів підприємницької та іншої діяльності.

Додатком №1 до Інструкції №66 передбачена форма "Облікова картка фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів (форма №1ДР)".

На час виникнення спірних правовідносин також діяло Положення про картку фізичної особи - платника податків, затверджене наказом Державної податкової адміністрації України №43 від 27.01.1998 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.02.1998 року за №124/2564 (надалі - Положення №43), яке встановлювало вимоги до картки фізичної особи - платника податків та порядок її видачі.

Згідно з пунктами 1.2, 1.3 Положення №43 (у редакції, чинній на момент присвоєння позивачу ідентифікаційного номеру) використання ідентифікаційних номерів обов'язкове для громадян: які постійно мешкають в Україні, мають об'єкти оподаткування і зобов'язані сплачувати податки та інші обов'язкові платежі; які не мають постійного місця проживання в Україні, але відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №13-92 "Про прибутковий податок з громадян" зобов'язані сплачувати податки в Україні; які відкривають рахунки в установах банків; дані про яких використовуються в інших інформаційних системах України.

Присвоєння ідентифікаційних номерів здійснюється Державною податковою адміністрацією України на підставі відомостей, поданих підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності, уключаючи Національний банк України та його установи, комерційні банки, інші фінансово-кредитні установи, та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, виконавчими комітетами місцевих рад, іншими органами та фізичними особами згідно із заповненими обліковими картками за формою №1ДР. Фізичній особі - платнику податків та інших обов'язкових платежів надається ідентифікаційний номер, який надсилається до органу державної податкової служби за місцем проживання фізичної особи, а особам, які не мають постійного місця проживання, - за місцем отримання доходів чи за місцезнаходженням об'єкта оподаткування. Про реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів (далі - Державний реєстр) видається картка фізичної особи - платника податків.

Згідно з пунктом 2.1 Положення №43 для отримання картки громадянин України пред'являє паспорт громадянина України або паспортний документ, що містить необхідні для реєстрації у Державному реєстрі реквізити, а саме: прізвище, ім'я, по батькові, дату народження, місце народження та місце проживання (країна, область, район, населений пункт).

Пунктом 2.3 Положення №43 передбачалося, що картки неповнолітнім громадянам, незалежно від їх віку, видаються одному з батьків при наявності свідоцтва про народження дитини та особистого паспорта громадянина України одного з батьків або його паспортного документа з визначеним місцем проживання і відміткою про реєстрацію дитини.

Відповідно до пунктів 2.6, 2.8 Положення №43 присвоєння ідентифікаційного номера здійснюється Державною податковою адміністрацією України у двотижневий термін від дня подання облікової картки фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів (форма №1ДР). Інформація про присвоєння номера направляється каналами електронної пошти до державного податкового органу за місцем реєстрації фізичної особи. Картка засвідчує ідентифікаційний номер особи, але не замінює документ, що посвідчує особу.

Наказом Головної державної податкової інспекції України від 05.10.1995 року №76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.10.1995 року за №382/918, було затверджено Інструкцію про організацію роботи державних податкових інспекцій при реєстрації фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів (надалі - Інструкція №76), яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин.

У даній Інструкції викладено порядок роботи державних податкових інспекцій, їх взаємодію з підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, наведено правила передачі інформації державними податковими інспекціями до Головної державної податкової інспекції України при реєстрації фізичних осіб у Державному реєстрі.

Пунктом 2.2.1. Інструкції №76 передбачено, що відповідно до частини третьої статті 9 Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів" фізичні особи, не зареєстровані у Державному реєстрі, зобов'язані у місячний термін з моменту виникнення у них об'єкта оподаткування (доход, земля тощо) зареєструвати у Державному реєстрі, для чого потрібно: одержати бланк облікової картки ф. №1ДР у державній податковій інспекції за місцем проживання чи за місцем основної роботи; заповнити бланк облікової картки ф. №1ДР згідно з пам'яткою на бланку документа чітким почерком, без виправлень; передати облікову картку ф. №1ДР до державної податкової інспекції за місцем проживання; одержати у державній податковій інспекції за місцем проживання картку фізичної особи з ідентифікаційним номером Державного реєстру. Фізичні особи зобов'язані подавати до державної податкової інспекції за місцем проживання відомості про зміну даних, поданих раніше до Державного реєстру, протягом місяця з дня виникнення таких змін.

Згідно з пунктом 2.2.2 Інструкції №76 державні податкові інспекції, які здійснюють облік фізичних осіб у Державному реєстрі, повинні виконати такі роботи: перевірити заповнену облікову картку ф. №1ДР візуально і зафіксувати факт її надходження у відповідному журналі реєстрації вхідних документів державної податкової інспекції; виконати комп'ютерну обробку інформації: за допомогою АРМ "РЕЄСТР" занести інформацію з облікової картки ф. №1ДР до баз даних задачі "Ведення обліку фізичних осіб платників податків" та сформувати запис у відомостях ф. №2ДР. Відомості ф. №2ДР закриваються щоденно; повторно занести інформацію з облікової картки ф. №1ДР до зазначених баз даних і звірити її з інформацією, занесеною до відомостей ф. №2ДР; сформувати файли запитів на присвоєння фізичним особам платникам податків та інших обов'язкових платежів ідентифікаційних номерів і передати їх до державних податкових інспекцій по Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києву і Севастополю; надіслати після присвоєння Головною державною податковою інспекцією України фізичній особі - платнику податків та інших обов'язкових платежів ідентифікаційного номера, за місцем проживання фізичної особи (іноземним громадянам - за місцезнаходженням суб'єкта оподаткування) повідомлення про те, що їй необхідно з'явитися до державної податкової інспекції для одержання картки фізичної особи; видати фізичній особі - платнику податків та інших обов'язкових платежів картку фізичної особи (додаток 3). Факт видачі зареєструвати у відповідному журналі вихідних документів державної податкової інспекції (додаток 4); передати облікові картки фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, яким видано картки з ідентифікаційними номерами, до архіву.

Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Згідно зі статтею 154 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом.

Судом у ході розгляду справи установлено, що 03.07.2003 року позивача, який на той момент був неповнолітнім, було зареєстровано в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів на підставі облікової картки ф. №1ДР, підписаної його матір'ю - ОСОБА_3 та поданої нею до ДПІ у м. Кіровограді.

З 01.01.2011 року набув чинності Податковий кодекс України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пунктів 63.1, 63.2, 63.5 статті 63 ПК України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків.

Всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пунктом 70.1 статті 70 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).

До Державного реєстру вноситься інформація про осіб, які є: громадянами України; іноземцями та особами без громадянства, які постійно проживають в Україні; іноземцями та особами без громадянства, які не мають постійного місця проживання в Україні, але відповідно до законодавства зобов'язані сплачувати податки в Україні або є засновниками юридичних осіб, створених на території України.

Облік фізичних осіб - платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.

Відповідно до пункту 70.5 статті 70 ПК України фізична особа - платник податків незалежно від віку (як резидент, так і нерезидент), для якої раніше не формувалася облікова картка платника податків та яка не включена до Державного реєстру, зобов'язана особисто або через законного представника чи уповноважену особу подати відповідному контролюючому органу облікову картку фізичної особи - платника податків, яка є водночас заявою для реєстрації в Державному реєстрі, та пред'явити документ, що посвідчує особу.

Фізична особа - платник податків, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, зобов'язана особисто подати відповідному контролюючому органу повідомлення та документи для забезпечення її обліку за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером паспорта, а також пред'явити паспорт.

Фізична особа подає облікову картку фізичної особи - платника податків або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) до контролюючого органу за своєю податковою адресою, а фізична особа, яка не має постійного місця проживання в Україні, - контролюючому органу за місцем отримання доходів або за місцезнаходженням іншого об'єкта оподаткування.

Для заповнення облікової картки фізичної особи - платника податків використовуються дані документа, що посвідчує особу. Для заповнення повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) використовуються дані паспорта.

Форма облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) і порядок їх подання встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Фізична особа несе відповідальність згідно із законом за достовірність інформації, що подається для реєстрації у Державному реєстрі.

Відповідно до пункту 70.17 статті 70 ПК України Державний реєстр фізичних осіб - платників податків формується на основі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів. Обліковим карткам фізичних осіб, які на момент набрання чинності цим Кодексом зареєстровані у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, присвоюються номери, що відповідають ідентифікаційним номерам платників податків - фізичних осіб. Документи про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, видані контролюючими органами у порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Кодексом, вважаються дійсними для всіх випадків, передбачених для використання реєстраційних номерів облікових карток фізичних осіб, не підлягають обов'язковій заміні та є такими, що засвідчують реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

Тож наразі облік позивача, який на момент набрання чинності Податковим кодексом України був зареєстрований у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, ведеться у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків за реєстраційним номером облікової картки платника податків, що відповідає його ідентифікаційному номеру платника податків..

Позивач стверджує, що відповідачі та податкові органи, правонаступниками яких є відповідачі, вчиняють (вчиняли) дії щодо протизаконного збирання, обробки, передачі іншим юридичним особам та інші дії з його персональними даними (конфіденційною інформацією).

Суд зазначає, що правові відносини, пов'язані із захистом і обробкою персональних даних, регулює Закон України "Про захист персональних даних" №2297-VI від 01.06.2010 року, який спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв'язку з обробкою персональних даних. Цей Закон набрав чинності 01.01.2011 року.

За визначеннями, наведеним у статті 2 Закону України "Про захист персональних даних" персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем.

Частиною 2 статті 5 Закону України "Про захист персональних даних" передбачено, що персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 10 Закону України "Про захист персональних даних" використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб'єктам відносин, пов'язаних із персональними даними, що здійснюються за згодою суб'єкта персональних даних чи відповідно до закону.

Використання персональних даних володільцем здійснюється у разі створення ним умов для захисту цих даних. Володільцю забороняється розголошувати відомості стосовно суб'єктів персональних даних, доступ до персональних даних яких надається іншим суб'єктам відносин, пов'язаних з такими даними.

Використання персональних даних працівниками суб'єктів відносин, пов'язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов'язків. Ці працівники зобов'язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв'язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов'язків, крім випадків, передбачених законом. Таке зобов'язання чинне після припинення ними діяльності, пов'язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 24 Закону України "Про захист персональних даних" володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов'язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.

В органах державної влади, органах місцевого самоврядування, а також у володільцях чи розпорядниках персональних даних, що здійснюють обробку персональних даних, яка підлягає повідомленню відповідно до цього Закону, створюється (визначається) структурний підрозділ або відповідальна особа, що організовує роботу, пов'язану із захистом персональних даних при їх обробці.

Наказом Міністерства фінансів України №210 від 24.02.2015 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.2015 року за №278/26723, затверджено Порядок обробки персональних даних у базі персональних даних - Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (надалі - Порядок №210). Цей Порядок розроблено з метою встановлення загальних вимог до організаційних та технічних заходів захисту персональних даних під час їх обробки у базі персональних даних - Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (далі - ДРФО), який формує та веде Державна фіскальна служба України (далі - ДФС). Цей Порядок є обов'язковим для посадових осіб ДФС, на яких відповідно до їх посадових інструкцій покладено функції зі здійснення обробки та/або яким надано доступ до персональних даних ДРФО.

Відповідно до розділу ІІ Порядку №210 обробка даних у базі персональних даних - ДРФО проводиться з метою забезпечення реалізації податкових відносин відповідно до Податкового кодексу України (далі - Кодекс) щодо: реєстрації та обліку фізичних осіб, які зобов'язані сплачувати податки; обліку джерел отриманих доходів, об'єктів оподаткування, сум нарахованих та/або отриманих доходів, сум нарахованих та/або сплачених податків, даних про податкову знижку та податкові пільги фізичної особи - платника податків; створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; забезпечення інших питань адміністрування податків і зборів та інших платежів відповідно до законодавства.

Обробка персональних даних суб'єктів персональних даних є необхідною умовою для забезпечення використання реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку у паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта) у документах, пов'язаних з проведенням операцій, передбачених пунктами 70.12 - 70.16 статті 70 розділу ІІ Кодексу, а також у інших випадках, визначених законодавством, органами державної влади та органами місцевого самоврядування, юридичними особами, у тому числі банками та іншими фінансовими установами, фізичними особами, у тому числі підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Порядку №210 відповідно до мети обробки до складу персональних даних ДРФО включаються такі дані про фізичних осіб: реєстраційний номер облікової картки платника податків; прізвище, ім'я, по батькові; дата народження; місце народження (країна, область, район, населений пункт); місце проживання; для іноземців: громадянство та номер, що використовується під час оподаткування в країні громадянства; джерела отримання доходів; об'єкти оподаткування; суми нарахованих та/або отриманих доходів; суми нарахованих та/або сплачених податків; інформація про податкову знижку та податкові пільги платника податків; серія, номер свідоцтва про народження, паспорта (аналогічні дані іншого документа, що посвідчує особу), ким і коли виданий; інформація про фізичних осіб, які померли.

Пунктами 1, 2 розділу V Порядку №210 передбачено, що фізична особа - платник податків, стосовно якої здійснюється обробка її персональних даних у ІТС ДРФО, є суб'єктом персональних даних.

Фізична особа - платник податків, стосовно якої здійснюється обробка її персональних даних у ІТС ДРФО, має право: знати про мету обробки персональних даних у базі персональних даних ДРФО та про їх місцезнаходження; на доступ до своїх персональних даних, що містяться у базі персональних даних ДРФО, відповідно до статті 16 Закону №2297; отримувати не пізніш як за 30 календарних днів з дня надходження запиту, крім випадків, передбачених законом, відповідь про те, чи обробляються її персональні дані у базі персональних даних ДРФО, а також отримувати зміст таких персональних даних; на захист своїх персональних даних від незаконної обробки та випадкової втрати, знищення, пошкодження у зв'язку з умисним приховуванням, ненаданням чи несвоєчасним їх наданням; звертатися з питань захисту своїх прав щодо персональних даних до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, до повноважень яких належить здійснення захисту персональних даних; застосовувати засоби правового захисту у разі порушення законодавства про захист персональних даних; на інші права, передбачені статтею 8 Закону №2297.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Такий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 01.12.2015 року у справі №21-3715а15.

Судом установлено, що реєстрація ОСОБА_1 в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та присвоєння йому ідентифікаційного номера відбулися у 2003 році з дотриманням вимог чинних на той час норм Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів" та Положення №43. Діюче законодавство не передбачає анулювання чи визнання недійсним ідентифікаційного коду чи реєстраційного номеру облікової картки платника податків, тому позивні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

У ході розгляду справи судом також не встановлено будь-яких фактів порушень з боку органів ДФС України щодо збирання, обробки, передачі іншим особам персональних даних позивача, в тому числі у базі персональних даних - Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

З огляду на з'ясовані судом обставини у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити у зв'язку з його безпідставністю.

Судові витрати сторонами у справі не понесені.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш

Повний текст рішення складено 09.01.2019 року.