Справа № 817/645/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/1539/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинення певних дій, за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року (суддя першої інстанції Недашківська К.М., м. Рівне, повний текст складено 31.05.2018),

В С Т А Н О В И В :

26 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу від 27.12.2017 №1318 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», зобов'язання нарахувати та виплатити заробітну плату за період з 16.10.2017 по 20.10.2017, за 23.10.2017, з 06.11.2017 по 10.11.2017, з 13.11.2017 по 17.11.2017, з 20.11.2017 по 24.11.2017, з 27.11.2017 по 01.12.2017.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 27 грудня 2017 року №1318 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за періоди: з 16.10.2017 по 20.10.2017, за 23.10.2017, з 06.11.2017 по 10.11.2017, з 13.11.2017 по 17.11.2017, з 20.11.2017 по 24.11.2017, з 27.11.2017 по 01.12.2017.

Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення й постановити нове - про відмову в задоволенні позову. В апеляційній скарзі, зокрема, зазначив, що суд не дав належної оцінки тому факту, що позивач систематично не з'являвся на роботу без поважних причин, а тому мають місце прогули, що є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Також апелянт вказав, що надання щорічних основних та додаткових відсусток оформляється наказом. Доводи позивача про те, що він 19, 20 та 23 жовтня 2017 року не заступав інспектором-черговим до Демидівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області так як був переконаний, що перебуває у відпустці є безпідставними адже згідно графіку відпусток він не мав перебувати у відпустці у листопаді 2017 році і з наказом про надання відсусток ознайомлений не був. Також апелянт вказав, що вимоги вказівок і наказів керівництва Національної поліції доводяться працівникам поліції щотижня, а тому вважає підтверженим неповідомлення керівництва ГУНП у Рівненській області та Демидівського відділення поліції про виїзд за кордон з 25.08.2017 по 30.08.2017, з 25.10.2017 по 5.11.2017. Також, апелянт вважає підтвердженими факти невиходу ОСОБА_1 на роботу 16.10.2017 -20.10.2017, 23.10.2017, 06.11.2017 - 10.11.2017, 13.11.2017 - 17.11.2017, 20.11.2017 - 24.11.2017, 27.11.2017 - 01.12.2017 без поважних причин, що є прогулами. Також апелянт вказав, що позивач не повідомив керівництво про перебування в стані тимчасової непрацездатності через хворобу. Також, апелянт вказав, що відповідно до п. 1 службової телеграми від 13.06.2016 встановлено обов'язок працівників міліції повідомляти безпосереднього начальника про необхідність лікування.

У судове засідання сторони не з'явилися, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, а також дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 2007 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. З 30.06.2016 по теперішній час перебуває на службі у Національній поліції на посаді старшого інспектора-чергового сектору реагування патрульної поліції №3 Демидівського відділення поліції Дубенського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області (а.с. 37-40).

Наказом Головного управління НП в Рівненській області від 27.12.2017 №1318 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» позивача - старшого інспектора-чергового СРПП №3 Демидіського ВП Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області підполковника поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну посадову відповідність (далі - Наказ №1318) (а.с. 11).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність зазначеного наказу.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Частиною 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім'я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки».

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України №580-VIII, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно статті 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію»» від 23.12.2015 №901-VIII, до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України від 22.02.2006 №3460-IV, яким визначається сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Так, відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно статті 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється Міністром внутрішніх справ України (стаття 14 Дисциплінарного статуту).

Отже, підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 1 Статтею 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, тощо.

Зі змісту пункту 1 Наказу №1318 вбачається, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення службової дисципліни, статті 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» №3460-IV від 22.02.2006 (далі - Дисциплінарний статут), ігнорування вимог Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон України №580-VIII), та вказівки ГУ НП від 28.01.2016 №80/01/13-2016, що виявилося у здійсненні поїздки за кордон до республіки Польща без інформування про це керівництва ГУ НП, пункту 1 Службової телеграми ГУ НП від 13.06.2016 вих. №4934/05/12-2016, у частині повідомлення безпосереднього начальника про необхідність лікування у закладах системи охорони здоров'я, а також відсутності 16.10.2017 - 20.10.2017, 23.10.2017, 06.11.2017 - 10.11.2017, 13.11.2017 - 17.11.2017, 20.11.2017 - 24.11.2017 та 27.11.2017 - 01.12.2017 без поважних причин на робочому місці.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за №541/23073 (далі - Інструкція №230).

Пунктом 2.1 Інструкції №230 передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС (рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України) чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України і можуть викликати суспільний резонанс.

Службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю (підпункт 2.2.1 пункту 2.2 Інструкції №230).

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції №230 підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Пунктом 8.1 Інструкції №230 визначено, що підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

У резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються: підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення; пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб РНС конкретних заохочень або дисциплінарних стягнень, кваліфікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб РНС, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування. У разі відсутності в начальника, який призначив службове розслідування, повноважень щодо накладення дисциплінарного стягнення в резолютивній частині висновку повинно міститися клопотання до старшого прямого начальника, який наділений відповідним правом, про накладення на особу РНС того чи іншого виду дисциплінарного стягнення (пункт 8.4 Інструкції №230).

Підставою для винесення наказу №1318 слугував висновок службового розслідування від 27.12.2017 (далі - висновок від 27.12.2017) (а.с. 13), у якому зазначено, що:

1. ОСОБА_1 з 16.08.2017 по теперішній час за наявною інформацією перебуває на амбулаторному лікуванні у медичних закладах Рівненської області та станом на 11.12.2017 до виконання службових обов'язків не приступав; будь-яких підтверджуючих документів (листів непрацездатності, тощо) до підрозділів кадрового забезпечення ГУ НП не надавав та керівнику Демидівського ВП у встановленому порядку не повідомив;

2. Під час перебування на лікарняному ОСОБА_1 двічі здійснював поїздки за кордон до Республіки Польща в періоди з 25.08.2017 по 30.08.2017 та з 25.10.2017 по 05.11.2017; про факти виїздів за кордон керівництво не повідомляв; в порушення вимог вказівки ГУ НП від 28.01.2016 №80/01/13-2016 не повідомляв про виїзд за кордон керівництво ні в письмовій, ні в усній формах; в період з 16.08.2018 по 01.12.2017 отримував заробітну плату у повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та премій; перед виїздом за кордон не проходив відповідний інструктаж;

3. ОСОБА_1 не повідомив керівництво рапортом про лікування у закладах системи здоров'я; відповідно до отриманої інформації, ОСОБА_1 офіційно перебував на лікарняному у наступних лікувальних закладах: КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради з 02.10.2017 по 13.10.2017, ДУ «ТМО МВС України по Рівненській області» з 16.08.2017 по 31.08.2017 та з 18.09.2017 по 29.09.2017, Рівненська центральна міська лікарня з 01.09.2017 по 15.09.2017, з 24.10.2017 по 03.11.2017 та з 04.12.2017 по сьогоднішній день. Разом з тим, службовим розслідуванням також встановлено, що за період з 16.10.2017 по 20.10.2017, 23.10.2017, з 06.11.2017 по 10.11.2017, з 13.11.2017 по 17.11.2017, з 20.11.2017 по 24.11.2017, з 27.11.2017 по 01.12.2017 ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці без поважних причин, про що складені відповідні акти, в загальному 26 діб. Інформації про перебування на лікарняному у вказані дні в ході проведення службового розслідування не отримано.

4. У характеристиці, наданої начальником Демидівського ВП Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області ОСОБА_3 зазначено, що ОСОБА_1 за період служби в Демидівському ВП зарекомендував себе з негативної сторони. Неналежно здійснював реєстрацію й оперативне реагування на заяви та повідомлення, що надходили до підрозділу, допускав порушення вимог наказів, які стосуються роботи чергової служби, за що оголошено догану згідно наказу від 25.07.2017 №772.

5. ОСОБА_1 досить часто перебував на лікарняному та скаржився на погіршення стану здоров'я, що не дозволяло у повній мірі зосереджувати увагу на виконанні службових обов'язків. З серпня 2017 по теперішній час постійно знаходиться на лікарняному.

6. Перевіркою також встановлено, що відносно ОСОБА_1 працівниками ВІОС УКЗ ГУ НП 21.09.2017 вже проводилося службове розслідування щодо його невиїзду 20.08.2017 на проходження стажування до ГУ ГН в Луганській області.

Отже, ОСОБА_1 допущено грубе порушення дисципліни, статті 7 Дисциплінарного статуту, ігноруванні Закону України №580-VIII, що виразилося у відсутності на робочому місці без поважних причин за період з 16.10.2017 по 20.10.2017, 23.10.2017, з 06.11.2017 по 10.11.2017, з 13.11.2017 по 17.11.2017, з 20.11.2017 по 24.11.2017, з 27.11.2017 по 01.12.2017.

Вказані висновки відповідача є необгрунтованими з наступних підстав.

Щодо порушення вимог позивачем вказівки Головного управління Національної поліції від 28 квітня 2016 №80/01/13-2016 і неповідомлення про виїзд за кордон суд зазначає наступне.

В матеріалах справи міститься лист «Про порядок виїзду за кордон» №80/01/13-2016, адресований начальником ГУ ПН в Рівненській області начальникам територіальних відділів, відділень та структурних підрозділів апарату ГУ НП в Рівненській області, відповідно до якого наказано забезпечити контроль за усіма без виключення працівниками поліції під час чергових, додаткових відпусток, виїзд у службові відрядження та з інших приватних причин, за межі України, здійснювати лише з дозволу керівника ГУ НП в Рівненській області (а.с. 70).

У листі також зазначено, що працівникам поліції, які мають допуск та доступ до державної таємниці, перед виїздом за межі України необхідно прибувати особисто з погодженим рапортом для проходження інструктажу; інструктаж працівників поліції, які не мають допуску та доступу до державної таємниці, із погодженим рапортом проходити у підрозділах з кадрового забезпечення за місцем проходження служби.

За змісту цього листа (вказівки) видно, що останній доведено до відома начальників територіальних відділів, відділень та структурних підрозділів апарату ГУ НП в Рівненській області - 27.11.2017. Зокрема, з ним ознайомлений і ОСОБА_4 - т.в.о. начальника ВІОС УКЗ ГУ НП в Рівненській області, який здійснював службове розслідування відносно позивача та підписував висновок від 27.12.2017.

Тобто, лист (вказівка) №80/01/13-2016 був доведений до відома керівників (27.11.2017) вже після перебування позивача у відпустці та виїзду за кордон (з 25.08.2017 по 30.08.2017 та з 25.10.2017 по 05.11.2017).

Окрім того, відповідачем не надано суду доказів ознайомлення позивача з такою вказівкою чи оголошення її змісту особовому складу.

Відтак, доводи про наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності за невиконання вказівки № 80/01/13-2016 є безпідставними.

Порядок виїзду за кордон регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» №3857-XII від 21.01.1994 (далі - Закон України №3857-XII).

Відповідно до статті 1 Закону України №3857-XII, громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Статтею 6 Закону України №3857-XII визначено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, зокрема коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Отже, оскільки позивач не мав доступу чи допуску до державної таємниці, встановлені цим нормативним актом обмеження його не стосувалися.

Щодо невиконання позивачем обов'язку повідомити безпосереднього начальника про необхідність лікування у закладах системи охорони здоров'я, інших медичних закладах органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, суд зазначає наступне.

У матеріалах справи містяться листи від лікувальних закладів, де позивач перебував на лікарняному: КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради з 02.10.2017 по 13.10.2017, ДУ «ТМО МВС України по Рівненській області» з 16.08.2017 по 31.08.2017 та з 18.09.2017 по 29.09.2017, Рівненська центральна міська лікарня з 01.09.2017 по 15.09.2017, з 24.10.2017 по 03.11.2017 та з 04.12.2017 по сьогоднішній день (а.с. 61, 62, 63, 69).

Згідно службової телеграми начальника Національної поліції полковника ОСОБА_5 від 13.06.2016 №4934/05/12-2016, адресованій начальникам територіальних підрозділів, галузевих служб ГУ НП та командирам стройових підрозділів зобов'язано працівників поліції про необхідність лікування у закладах системи охороним здоров'я, інших медичних закладах органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування (крім випадків госпіталізації) повідомляти безпосереднього начальника (командира) або особу, яка тимчасово виконує їх обов'язки рапортом, який візується останніми та вклеюється в амбулаторну картку хворого; листи непрацездатності видані в інших лікувально-профілактичних закладах області обов'язково реєструвати в державній установі «Територіальне об'єднання МВС України по Рівненській області» упродовж трьох днів з моменту завершення лікування; зміст телеграми розглянути на оперативній нараді та довести до відома особового складу підрозділів ГУ ГП в Рівненській області під особистий підпис, відомості про ознайомлення долучити до наглядової справи по дотриманню дисципліни та законності (а.с. 75).

Разом з тим, відповідачем не надано доказів виконання вказівки керівника поліції і обговорення змісту телеграми на оперативній нараді, доведення до відома особового складу підрозділів ГУ ГП в Рівненській області під особистий підпис. Доказів долучення відомостей про ознайомлення зі Службовою телеграмою до наглядової справи по дотриманню дисципліни та законності суду також надано не було.

Отже, за відсутності належних доказів ознайомлення позивача із вказівкою керівника поліції щодо існування обов'язків, вказаних у Службовій телеграмі від 13.06.2016 №4934/05/12-2016, немає підстав для висновку про існування вини позивача у вчиненні зазначеного порушення, як обов'язкової ознаки суб'єктивної сторони, а тому притягнення його до відповідальності за таке є протиправним.

Доводи апелянта про систематичне доведення до працівників поліції вказівок керівництва, суд апеляційної інстанції відхиляє, адже такі твердження не підтверджені належними і допустимими доказами.

Щодо відсутності на робочому місці без поважних причин 16.10.2017 по 20.10.2017, 23.10.2017, з 06.11.2017 по 10.11.2017, з 13.11.2017 по 17.11.2017, з 20.11.2017 по 24.11.2017, з 27.11.2017 по 01.12.2017 суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 91 Закону України №580-VIII «Про Національну поліцію» особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час. Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції. Для поліцейських установлюється п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов'язків. Поліцейським, які виконували службові обов'язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

Відповідно до посадової інструкції старшого інспектора-чергового СРПП № 3, затвердженої начальником Демидівського ВП Дубенського ВП ГУНП у Рівненській області 28 вересня 2016 року, позивач входить до складу добового наряду підрозділу поліції, спільно з начальником СРПП проводить прийом чергування у попередньої зміни, отримує інформацію про стан оперативної інформації за минулу добу, забезпечує і несе відповідальність за цілодобовий прийом добовим нарядок заяв і повідомлень про правопорушення, тощо.

Згідно своїх функціональних обов'язків інспектора-чергового позивач має особливий характер служби в поліції, який містить такі спеціальні умови як служба позмінно. Тобто, позивач несе службу на протязі 24 годин, відповідно до складеного графіку, інші дні є вихідними.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції було витребовано у відповідача графіки чергувань, або інших документів, що підтверджують обов'язок позивача здійснювати вихід на службу з 16.10.2017 по 20.10.2017, за 23.10.2017, з 06.11.2017 по 10.11.2017, з 13.11.2017 по 17.11.2017, з 20.11.2017 по 24.11.2017, з 27.11.2017 по 01.12.2017, однак такі надані не були через їх відсутність.

Отже, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів суду обов'язок позивача здійснювати чергування саме у зазначені періоди.

Суд зазначає, що в законодавстві визначення поняття «прогул» немає, однак у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами і доповненнями) зазначено, що прогул - це відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно впродовж робочого дня без поважних причин.

Як видно з довідки Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Рівненській області №33/38-10 від 3 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся 23 жовтня 2017 року до медичної установи і лікарем-терапевтом дільничним поліклініки лікарні на 60 ліжок ОСОБА_6 у зв'язку з відсутністю лікаря-кардіолога, був направлений на консультацію до іншого медичного закладу.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Зарічненська центральна районна лікарня» від 9 січня 2019 року № 20/01-11/19 ОСОБА_1 6 листопада 2017 року було видано довідку про відвідування позивачем лікарні з діагнозом правобічна ниркова коліка, також ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 7 листопада по 10 листопада 2017 року і був виданий листок непрацездатності.

У період з 14 листопада 2017 року по 1 грудня 2017 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні денного стаціонару неврологічно - соматичного профілю, що підтверджено довідкою Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради № 1-10/1345 від 28 листопада 2018 року. Слід зазначити, що зазначеною установою підтверджено видачу довідки про непрацездатність № 539.

Отже, оскільки документально підтверджено, що у вказані дні позивач звертався до медичних установ у зв'язку з поганим самопочуттям, відсутні підстави вважати, що він був відсутній на роботі без поважних причин.

У висновку службового розслідування від 27.12.2017 також зазначено, що позивач був відсутній на роботі у вказані вище періоди, про що складені акти про невихід на роботу (а.с. 76-101).

Однак, суд першої інстанції правильно відхилив посилання відповідача на акти за період з 27.11.2017 по 01.12.2017 як докази відсутності позивача на роботі, оскільки такі підписані, зокрема, ОСОБА_7 - заступником начальника Демидівського ВП Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області, який відповідно до наказу №259 о/с від 22.11.2017 перебував у відпустці (а.с. 136). Тобто, вказана особа не перебувала на службі та не мала будь-яких правових підстав для здійснення контролю виходу працівників на роботу і відповідно - складання і підписання таких актів.

Також, суд апеляційної інстнації зазначає, що акти про невихід на роботу ОСОБА_1 від 16 - 20 жовтня 2017 року, а також 23 жовтня 2017 року підписані начальником Демидівського ВП майором поліції ОСОБА_3 Однак, вказана особа у зазначений період цю посаду не займала. Так, у матеріалах справи наявна копія наказу про призначення його виконуючим обов'язки начальника Демидівського відділення поліції Дубенського відділу Головного управління Національної поліції в Рівненській області, звільнивши його з посади начальника сектору організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання Головного управління Національної поліції в Рівненській області (а.с. 124). Отже, по 23 жовтня 2017 року ОСОБА_3 займав посаду начальника сектору організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання Головного управління Національної поліції в Рівненській області, а тому до його обов'язків не входило здійснення контролю виходу позивача на роботу і відповідно - складання і підписання таких актів.

Враховуючи викладене, суд вважає такі докази неналежними.

Також, суд першої інстанції правильно вказав, що відповідач безпідставно при вирішенні питання про притягнення позивача до відповідальності взяв до уваги негативні характеристики ОСОБА_1, оскільки такі не містять дати їх складання (а.с. 64, 68).

За правилами пункту 6.3 Інструкції Про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженої аказ Міністерства внутрішніх справ України №230 від 12.03.2013, передбачено, що особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять).

Судом встановлено, що письмові пояснення у позивача під час службового розслідування не відбиралися.

При цьому акт про відмову надати пояснення від 26.12.2017, складений та підписаний ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_8, про те, що позивачу було у цей день запропоновано у телефонному режимі надати пояснення щодо його відсутності на роботі, проте останній відмовився від надання таких пояснень, суд не бере до уваги, оскільки 26 грудня 2017 року позивач перебував на лікуванні, що підтверджено матеріалами справи, а тому існували об'єктивні перешкоди для прибуття до місця служби і подання пояснень.

Вчинення працівником поліції дисциплінарного проступку має бути доведено належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб'єкт владних поноважень не виконав свого обов'язку щодо доведення в суді факту порушення позивачем службової дисципліни і законності притягнення його до відповідальності.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року у справі № 817/645/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст складено 14 січня 2019 року.