Справа № 2340/4760/18
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року справа № 2340/4760/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гараня С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Черкаській області, що пов'язані із блокуванням виплати його пенсії за червень та вересень 2018 року, шляхом винесення розпоряджень від 04.06.2018 та від 04.09.2018;

- скасувати розпорядження ГУ ПФУ в Черкаській області від 04.06.2018 та від 04.09.2018;

- зобов'язати ГУ ПФУ в Черкаській області виплатити існуючу заборгованість по пенсії за червень та вересень 2018 року;

- стягнути з ГУ ПФУ в Черкаській області моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що є пенсіонером за віком та внутрішньо переміщеною особою, який перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради. Своїми розпорядженнями від 04.06.2018 та від 04.09.2018 ГУ ПФУ в Черкаській області було безпідставно призупинено йому виплату пенсії, на підставі вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», а також Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплати внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання, перебування. Позивач стверджує, що виплата пенсії призупинена з підстав не передбачених ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а тому вважає такі дії протиправними, оскільки вони порушують його право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач проти позову заперечив. 02.01.2019 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ГУ ПФУ в Черкаській області своїм розпорядженням від 29.11.2018 скасувало спірні розпорядження від 04.06.2018 та від 04.09.2018 щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_1, а в подальшому 05.12.2018 нарахувало та виплатило позивачу заборгованість за червень та вересень 2018 року на загальну суму 6 534,00грн., що є наслідком для відмови в задоволенні вимог в цих частинах. Також наголошено, що при призупиненні виплати пенсії позивачу ГУ ПФУ в Черкаській області діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України. Щодо стягнення моральної шкоди зазначено, що ОСОБА_1 не надано жодного доказу наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями суб'єкта владних повноважень, відповідно до яких заподіяно шкоду.

08.01.2019 від ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач, з урахуванням відзиву ГУ ПФУ в Черкаській області, просив суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Черкаській області, що пов'язані із блокуванням виплати його пенсії за червень та вересень 2018 року, шляхом винесення розпоряджень від 04.06.2018 та від 04.09.2018;

- стягнути з ГУ ПФУ в Черкаській області моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та внутрішньо переміщеною особою, місце проживання зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме за адресою: АДРЕСА_2 фактичне місце проживання/перебування - на підконтрольній українській владі території за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.03.2015 № НОМЕР_1.

На підставі розпорядження ГУ ПФУ в Черкаській області від 04.06.2018 позивачеві було призупинено виплату пенсії у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», а також Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплати внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання, перебування.

08.06.2018 на підставі витягу з протоколу № 86 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради позивачеві було відновлено нарахування пенсії з 01.06.2018.

В подальшому, на підставі розпорядження ГУ ПФУ в Черкаській області від 04.09.2018 ОСОБА_1 було повторно призупинено виплату пенсії з 01.09.2018, на підставі інформації отриманої від Міністерства Фінансів України в порядку верифікації за даними системи «Аркан».

В подальшому, ГУ ПФУ в Черкаській області своїм розпорядженням від 29.11.2018 скасувало спірні розпорядження від 04.06.2018 та від 04.09.2018 щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_1, а в подальшому 05.12.2018 нарахувало та виплатило позивачу заборгованість за червень та вересень 2018 на загальну суму 6 534,00грн.

Вважаючи дії ГУ ПФУ в Черкаській області щодо блокування виплати йому пенсії за червень та вересень 2018 року протиправними, що також завдали моральних страждань, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, за своїм внутрішнім переконанням, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до ст.7 цього закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, за приписами наведеної норми, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Згідно п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 (в редакції Постанови КМ № 352 від 08.06.2016) (далі Порядок №509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Відповідно ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п.71 Порядку №509 у разі наявності підстав, передбачених ст.12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до ст.12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

В матеріалах справи відсутні докази про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача від 10.03.2015 № НОМЕР_1 органом, який її видав - Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради або про відсутність рахунку позивача в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058-IV.

Водночас, Законом № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як відсутність особи за її фактичним місцем проживання, а тому припинення відповідачем виплати пенсії позивачу з 01.06.2018 та з 01.09.2018 було здійснено не у спосіб передбачений Законом №1058- IV, що свідчить про протиправність дій відповідача.

Суд не погоджується із посиланням відповідача щодо застосування до даних правовідносин постанови КМУ №365 від 08.06.2016 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», а також про те, що відповідач діяв в межах Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VI має вищу юридичну силу відносно норм постанови КМУ №365 від 08.06.2016, а тому застосуванню судом підлягають норми Закону 1058-VI.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 у зразковій справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).

Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Загальний порядок та умови відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 вказаного Кодексу передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України, яка передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У п.4 Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно до п.5 зазначеної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Стверджуючи про те, що відповідачем завдано йому моральну шкоду ОСОБА_1 натомість не довів факт завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявності втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, не визначив, якими доказами це підтверджується. Суд також зазначає, що позивач не обґрунтував чому саме такий розмір моральної шкоди підлягає відшкодуванню, в зв'язку з чим погоджується з доводами відповідача, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 2 000,00грн. є безпідставною, необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В ході розгляду справи відповідачем не було наведено належних доказів правомірності своїх дій у спірних правовідносинах, у зв'язку із чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, в іншій частині позовних вимог позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подачу адміністративного позову до суду, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, що пов'язані із блокуванням виплати пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) за червень та вересень 2018 року, шляхом винесення розпоряджень від 04.06.2018 та від 04.09.2018.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.М. Гарань