Справа № 826/3855/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 січня 2019 року № 826/3855/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аблова Є.В., розглянувши у порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: Київ, АДРЕСА_1) (далі - позивач) із позовною заявою до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві (, адреса: 01033, Київ, вул.Жилянська, 23) про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень від 26.01.2017 №, №, № та податкової вимоги від 26.01.2017 №Ф-9/26-50-13-06.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач вказує на те, що спірні податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 10.01.2017 №1/1-26-50-13-06-, яким нібито встановлено порушення позивачем правил перебування на спрощеній системі оподаткування та анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

При цьому, зазначив, що будучи фізичною особою-підприємцем, що здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва платника єдиного податку та перебуваючи на спрощеній системі оподаткування своєчасно та у повному обсязі сплачував податки та збори (обов'язкові платежі), що спростовує зазначені висновки відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.03.2017 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений вчасно та належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, заперечення на позовну заяву на адресу суду не надіслав.

Під час судового розгляду, з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали), суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.03.2017 від 18.06.2018 витребувано у Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві додаткові докази у справі. На виконання вимог ухвали суду відповідач надіслав заяву, якою просив долучити до матеріалів справи витребувані судом докази.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Посадовими особами контролюючого органу на підставі наказу на перевірку від 22.12.2016 №897, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності позивача на підставі підпункту 78.1.2, підпункту 78.1.4 пункту 78 та пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України, про що складено акт №1/1-26-50-13-06- від 10.01.2017, яким встановлено порушення позивачем вимог:

підпункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим позивачу донараховано податок з доходів фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 35 892,00 грн.;

пункту 49.1, пункту 49.2 статті 49, підпункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до не подання позивачем податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік;

пункту 1 статті 4, пункту 1 статті 7 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", у результаті чого позивач не нараховував та не утримав з валового доходу єдиний соціальний внесок на загальну суму 74 952,00 грн.;

пункту 162.1 статті 162, статті 168, підпункту 1.1 пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, у результаті чого позивач не нарахував та не сплатив військовий збір з отриманого у 2015 році доходу від здійснення підприємницької діяльності у розмірі 3 240,00 грн.

За результатами проведеної перевірки податковий орган прийняв податкові повідомлення-рішення (рішення) від 26 січня 2017 року:

№, яким збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 44 865,00 грн., з яких 35 892,00 грн. за основним платежем та 8 973,00 грн. штрафні (фінансові) санкції;

№, яким застосував штрафні (фінансові) санкції у розмірі 170,00 грн.;

№, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 7 495,20 грн.

Також контролюючим органом позивачу виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 74 952,00 грн. №Ф-9/26-50-13-06 від 26.01.2017.

Не погоджуючись з зазначеними рішеннями та вимогою відповідача, вважаючи їх такими, що порушують права та законні інтереси позивача, останній звернувся до суду з даним позовом.

Фактичною підставою для прийняття спірних рішень та вимоги, слугували висновки контролюючого органу про те, що перебуваючи на загальній системі оподаткування у період з 01.01.2015 по 31.12.2015 позивач не подав до податкового органу декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік.

При цьому, вважаючи позивача таким, що перебуває на загальній системі оподаткування з 01.11.2014, відповідач вказує на анулювання реєстрації свідоцтва платника єдиного податку - позивача.

З пояснень позивача вбачається, що останній будь-яких рішень про анулювання реєстрації свідоцтва платника єдиного податку не отримував, про вказане рішення дізнався лише після отримання акту перевірки №1/1-26-50-13-06- від 10.01.2017.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Відповідно до абзацу восьмого підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Відповідно до пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб'єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №813/1465/17.

З матеріалів справи вбачається, що позивач знаходиться на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві з 20.05.2003.

Згідно заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 17.01.2012 №3382/р позивач перебував на спрощеній системі оподаткування з 01 січня 2012 року, обрана ставка єдиного податку - 5% до доходу, 3 група.

Згідно матеріалів справи підставою для прийняття рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку позивача слугував факт несплати самостійно визначених платником податкових зобов'язань зі сплати земельного податку за 2013 рік.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази проведення згідно пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України перевірки позивача, за результатами якої встановлено порушення вимог абзацу восьмого підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, про що складено відповідний акт.

На виконання вимог ухвали суд від 18.06.2018 відповідачем також не надано інформацію про прийняте рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 у 2014-2015 роках.

Отже, будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність підстав для анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, відповідачем до суду не надано.

Враховуючи те, що несплата позивачем податкового боргу встановлена контролюючим органом на підставі бази даних та аналізу податкового боргу по земельному податку, а не на підставі акта перевірки, яка, в свою чергу, ним і не проводилася, суд вважає, що відповідачем порушено порядок прийняття рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

Крім того, позивачем надано копії податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, які подавались позивачем у 2014, 2015, 2016 роках з відміткою податкового органу про їх прийняття.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

У рішенні "Лелас проти Хорватії" (Заява № 55555/08) Європейський суд з прав людини зауважує, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять копії акту перевірки позивача, яким встановлено наявність податкового боргу. Також, відповідачем не доведено, що до прийняття оскаржуваного рішення позивач був повідомлений про існування такого боргу.

Враховуючи викладене, у податкового органу були відсутні правові підстави для позбавлення позивача статусу платника єдиного податку, а відтак і для визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та застосування штрафних санкцій спірними податковими повідомленнями-рішеннями та рішенням про застосування штрафних (фінансових) санкцій, а також виставлення податкової вимоги про сплату єдиного внеску у розмірі 74 592,00 грн.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийняття ним оскаржуваних рішень.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1278,43 грн., сплачені згідно квитанції №0.0.725688039.1.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 248, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві № від 26.01.2017.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві № від 26.01.2017.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві № від 26.01.2017.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві №Ф-9/26-50-13-06 від 26.01.2017.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1278 (одна тисяча двісті сімдесят вісім) гривень 43 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Стягувач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: Київ, АДРЕСА_1)

Боржник: Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві (, адреса: 01033, Київ, вул.Жилянська, 23)

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його складання за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов