Справа № 120/4362/18-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2019-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 січня 2019 р. Справа № 120/4362/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк А.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко А.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Пенська О.Ю., Загороднюк Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_4 (АДРЕСА_1)

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100)

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

05.10.2018 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 (далі - позивач, ОСОБА_4) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення від 25.04.2018 року № 31418-5502-0214.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що ним на виконання умов договору оренди землі №1-378 від 05.11.2015 року сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства на території Скитківської сільської ради (за межами населеного пункту) Липовецького району Вінницької області, реалізуючи право на ведення фермерського господарства, ним створено Фермерське господарство «Іллінецьке».

Таким чином, на думку позивача, земельна ділянка була фактично передана у користування Фермерському господарству «Іллінецьке». Тому, позивач вважає, що він не є платником плати за землю, оскільки земельна ділянка була отримана для ведення фермерського господарства та фактично використовується Фермерським господарством «Іллінецьке».

Крім того, позивач зазначив, що протягом 2015, 2016, 2017 років та 10 місяців 2018 року орендну плату за вказану земельну ділянку сплачувало саме Фермерське господарство «Іллінецьке». При цьому, зауважень щодо помилкового декларування та сплати податкових зобов'язань від відповідача не надходило.

Разом з цим, 24.09.2018 року позивачем було отримано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 25.04.2018 року № 31418-5502-0214. Згідно вказаного податкового повідомлення - рішення відповідачем визначено податкове зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 82 974,68 грн.

Зазначене податкове повідомлення - рішення позивач вважає протиправним, з метою його скасування звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 04.12.2018 року відкрито провадження в справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правила спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

28.12.2018 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Крім того, вказав, що відповідно до ст. 5 Закону України „Про оренду землі", орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та земельного законодавства.

Разом з цим, сплата орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності регулюється ст. 288 ПК України. Згідно п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Відповідно до п. 288.2 ст. 288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об'єктом оподаткування - земельна ділянка, що надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем та орендарем. Фермерське господарство «Іллінецьке» не є стороною договору оренди землі, а тому, на думку представника відповідача, не є платником орендної плати.

При цьому, жодних доказів, на підтвердження юридично оформленої передачі майнових прав на сказану земельну ділянку позивачем до суду надано не було. Тобто спостерігається лише фактична передача земельної ділянки у користування фермерському господарству, а отже жодного обов'язку в зазначеної юридичної особи, щодо сплати орендної плати не виникло.

Крім того, представник відповідача вказав, що ані Законом України "Про фермерське господарство", ані іншими нормативно-правовими актами не передбачено автоматичного виникнення у фермерського господарства права володіння та користування земельними ділянками, які набуваються його членами. А це означає, що перехід від члена фермерського господарства до такого господарства - юридичної особи права володіння та/або користування земельною ділянкою має відбуватись в загальному порядку та на загальних підставах, передбачених чинним законодавством України. На думку представника відповідача, позивач не оформив належним чином передачу земельних ділянок фермерському господарству як землекористувачу, оскільки відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право користування землею, так само як і суміжні права та обов'язки виникають з моменту реєстрації права оренди або права власності на землю.

Таким чином, на думку представника відповідача, використання земельних ділянок через створене ним фермерське господарство, не змінює статусу позивача як орендаря земельних ділянок та не звільняє його від визначеного чинним законодавством обов'язку сплачувати орендну плату за користування земельними ділянками.

04.01.2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він просив позовні вимоги задовольнити, а оскаржуване податкове повідомлення - рішення скасувати. Також, вказав, що у відзиві відповідачем не спростовано доводи по суті заявлених позовних вимог. Крім того, зазначив, що саме Фермерське господарство «Іллінецьке», а не позивач використовує на умовах оренди земельні ділянки, що надані фізичній особі ОСОБА_4, який є засновником та учасником Фермерського господарства, за цільовим призначенням для цих земельних ділянок: "ведення фермерського господарства". Відтак, на думку представника позивача, саме Фермерське господарство «Іллінецьке» здійснює права орендаря за договором оренди.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили в повному обсязі та просили суд відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 05.11.2015 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області (орендодавець) і ОСОБА_4 (орендар) було укладено договір оренди землі № 1-378, відповідно до умов яких орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення на території Скитківської сільської ради (за межами населеного пункту) Липовецького району Вінницької області кадастровий номер ділянки НОМЕР_2, загальною площею 51,6000 га.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до договору оренди землі № 1-378 становить 1728639,17 грн., орендна плата вноситься орендарем в розмірі 4 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 69145,57 за 1 рік.

Договір укладено строком на 25 років з моменту укладення.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.11.2015 року, договір оренди землі № 1-378 від 05.11.2015 року, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 31.05.2017 року ОСОБА_4 зареєстровано юридичну особу фермерське господарство «Іллінецьке» для ведення фермерського господарства на земельній ділянці, яка орендована відповідно до договору оренди землі № 1-378 від 05.11.2015 року.

18.02.2018 року Фермерське господарство «Іллінецьке» до Липовецького відділення Немирівської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області подано податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи за 2018 рік, в якій задекларовано суму податку в розмірі 19706,49 грн.

Між тим, Головним управлінням ДФС у Вінницькій області позивачу нараховано податкове зобов'язання по орендній платі з фізичних осіб за 2018 рік на загальну суму 82974,68 грн. та прийнято податкове повідомлення - рішення від 25.04.2018 року № 31418-5502-0214.

За результатами адміністративного оскарження зазначене податкове повідомлення - рішення залишено без змін, скарга позивача - без задоволення.

Вважаючи податкове повідомлення - рішення протиправним та з метою його скасування, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 №973-IV (далі - Закон №973-IV) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в статуті особа. Голова фермерського господарства представляє фермерське господарство перед органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями а окремими громадянами чи їх об'єднаннями відповідно до закону. Голова фермерського господарства укладає від імені господарства угоди та вчиняє інші юридично значимі дії відповідно до законодавства України (ст. 4 Закону №973-IV).

Відповідно до статті 7 Закону №973-IV надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Статтею 8 Закону №973-IV встановлено, що фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Як зазначалося, судом встановлено, що 05.11.2015 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області (орендодавець) і ОСОБА_4 (орендар) було укладено договір оренди землі № 1-378, відповідно до умов яких орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення на території Скитківської сільської ради (за межами населеного пункту) Липовецького району Вінницької області кадастровий номер ділянки НОМЕР_2, загальною площею 51,6000 га.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до договору оренди землі № 1-378 становить 1728639,17 грн., орендна плата вноситься орендарем в розмірі 4 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки що становить 69145,57 за 1 рік.

Відповідно до п. 8 Договору, його укладено строком на 25 років з моменту укладення.

Згідно пункту п. 14 Договору земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства.

Відповідно до положень Закону України «Про фермерське господарство» та на виконання умов договору оренди, 31.05.2017 року ОСОБА_4 зареєстровано юридичну особу - фермерське господарство «Іллінецьке» для ведення фермерського господарства на земельній ділянці, яка орендована відповідно до договору оренди землі № 1-378 від 05.11.2015 року.

Протягом 2015, 2016, 2017 років та 10 місяців 2018 року орендну плату за вказану земельну ділянку сплачувало Фермерське господарство «Іллінецьке»

Крім того, судом з'ясовано, що орендована земельна ділянка фактично використовується Фермерським господарством "Іллінецьке" у своїй діяльності.

Водночас, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до статті 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Статтею 23 ПК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, один об'єкт оподаткування може утворювати кілька баз оподаткування для різних податків. У випадках, передбачених цим Кодексом, конкретна вартісна, фізична або інша характеристика певного об'єкта оподаткування може бути базою оподаткування для різних податків.

Податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Згідно статті 37 ПК України підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов'язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов'язує сплату ним податку.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Відповідно до статті 270 ПК України об'єктами оподаткування земельним податком є, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Разом з цим, суд погоджується з доводами позивача про те, що об'єктом плати за землю в розглянутих правовідносинах є земельна ділянка, надана в оренду з метою створення фермерського господарства, та фактично використовується фермерським господарством, яке реалізуючи права фактичного землекористувача має обов'язок внесення плати за землю.

В розглянутому спорі орендар фактично передав право користування земельною ділянкою створеній ним юридичній особі, реалізуючи таким чином форму підприємницької діяльності, а контролюючий орган оскаржує права фермерського господарства як землекористувача, визначаючи останнім фізичну особи орендаря, із чим пов'язує обов'язок внесення плати за користування земельною ділянкою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд застосовує практику ЄСПЧ, зокрема, правову позицію, висловлену у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14.10.2010, в якій ЄСПЧ дійшов висновку, що накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку становило втручання в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Таким чином, Суд має встановити, чи таке втручання було виправданим відповідно до вимог цього положення.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Jatridis v. Greece) [ВП], №31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).

Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (…), № 26449/95, пункт 54, від 09.11.1999. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], № 33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І).

Аналогічного висновку дійшла колегія Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 04.09.2018 року в справі №814/1005/16.

Суд також зазначає, що у подібних правовідносинах у постанові від 19.06.2018 по справі №804/16045/15 адміністративне провадження №К/9901/28759/18, Верховний Суд висловив правову позицію, відповідно до якої визнав правомірним нарахування контролюючим органом фермерському господарству плати за землю, яка використовується на підставі договору оренди, укладеного між районною державної адміністрацією та громадянином, який є засновником та керівником такого фермерського господарства.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Підсумовуючи, суд зазначає, що закон прямо відносить до земель фермерського господарства землі, отримані його засновником у власність для створення цього господарства, отже, до земель фермерського господарства відносяться в тому числі і землі отримані засновником цього фермерського господарства в оренду з метою створення цього господарства та які фактично передані ним такому господарству й використовуються за цільовим призначенням. Таким чином, податкове зобов'язання з плати за землю повинен сплачувати фактичний землекористувач - Фермерське господарство «Іллінецьке».

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Питання про розподіл судових витрат, вирішено судом відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області форми "Ф" від 25.04.2018 року № 31418-5502-0214.

Стягнути на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 1762,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1)

Відповідач: Головне управління ДФС у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100)

Повний текст рішення виготовлено: 10.01.2019 року

Суддя Чернюк Алла Юріївна