Справа № 826/17090/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 січня 2019 року № 826/17090/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Скидан С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомДержавної авіаційної служби України
до проТовариства з обмеженою відповідальністю "ФАНЕЙР" стягнення заборгованості,

за участю:

від позивача - Балобанова А.І.;

від відповідача - Костишена В.Л.

В С Т А Н О В И В:

19.10.2018 Державна авіаційна служба України звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАНЕЙР" заборгованість зі сплати державних зборів до державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях у сумі 1027689,18 грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з даним позовом, позивач керувався положеннями статті 12 Повітряного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 28.09.1993 № 819, якою затверджено Положення про Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, якими врегулювано питання сплати державних зборів, в тому числі за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України та кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України. Стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАНЕЙР", надавши у період з червня по липень 2018 року послуги з перевезення пасажирів і вантажів та отримавши від пасажирів і відправників вантажу державний збір (за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України; за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України), в порушення вимог законодавства не перерахувало відповідні збори до Державного бюджету України. Зазначає, що позивачем було вжито заходи досудового врегулювання спору та направлено відповідачу листу з повідомленням про необхідність сплати простроченої заборгованості, проте останні залишені відповідачем без реагування.

Ухвалою суду від 24.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 826/17090/18 та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 29.11.2018.

14.11.2018 представником відповідача Лабатюком Я.М. подано до суду відзив на позовну заяву, у якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що у відповідача відсутній обов'язок сплати державних зборів до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, оскільки такі не передбачені жодним законом.

19.11.2018 до суду від представника позивача Авдєєва В.С. надійшла заява, у якій останній просить суд збільшити розмір позовних вимог в частині стягнення заборгованості зі сплати відповідачем державних зборів у сумі 390452,58 грн за серпень 2018 року та стягнути з останнього заборгованість зі сплати державних зборів до державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях у сумі 1418141,76 грн.

23.11.2018 до суду від представника позивача Авдєєва В.С. надійшла відповідь на відзив, у якій останній підтримав позовні вимоги та звернув увагу на обґрунтованості останніх з огляду на положення Бюджетного кодексу України, Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" та Конвенції про міжнародну цивільну авіацію.

26.11.2018 представником відповідача Лабатюком Я.М. подано до суду заперечення, у яких останній звернув увагу, що постанова Кабінету Міністрів України від 28.09.1993 № 819 є підзаконним нормативно-правовим актом, відповідно, нарахування на підставі положень останньої збору суперечить положенням статті 92 Конституції України.

У підготовчому судовому засіданні 29.11.2018 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 29.11.2018 закрито підготовче провадження у справі № 826/17090/18 та призначено розгляд справи по суті у судове засідання на 10.01.2019.

06.12.2018 представник позивача Авдєєв В.С. засобами поштового зв'язку направив до суду письмові пояснення, у яких додатково акцентував увагу на обґрунтованості позовних вимог.

28.12.2018 представник відповідача Костишева В.Л. засобами поштового зв'язку направила до суду відповідь на письмові пояснення позивача, у яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вказаним письмовим поясненням та відповіді на них судом оцінка не надається з огляду на їх подачу після закриття підготовчого провадження.

Представник позивача у судовому засіданні 10.01.2019 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.01.2019 заперечувала проти позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 10.01.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі наявних у матеріалах справи звітів про пасажирів, які відлітають з аеропорту України, та про вантаж, що відправляється чи прибуває до аеропорту України Державною авіаційною службою України було виставлено відповідачу для сплати рахунки-фактури за перевезення пасажирів та багажу у період з червня по серпень 2018 року на загальну суму 1418141,76 грн, а саме:

- від 23.07.2018 № 749 за червень 2018 року на суму 521781,63 грн;

- від 21.08.2018 № 867 за липень 2018 року на суму 505907,55 грн;

- від 21.09.2018 № 982 за серпень 2018 року на суму 390452,58 грн.

Листами від 31.08.2018 № 1.15-10827-18 та № 1.15-12368-18 від 04.10.2018 Державна авіаційна служба України повідомляла Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАНЕЙР" про наявність у останнього простроченої заборгованості зі сплати сплати державних зборів до державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.

Зважаючи, що відповідачем не було у добровільному порядку сплачено суму заборгованості, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За визначенням пункту 1 Положення про Державну авіаційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 № 520 (далі - Положення № 520), Державна авіаційна служба (Державіаслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури, який реалізує державну політику у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України та є уповноваженим органом з питань цивільної авіації.

Відповідно до частини сьомої статті 12 Повітряного кодексу України та підпункту 19 пункту 4 Положення № 520 Державіаслужба забезпечує надходження та використання коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.

Згідно з частинами четвертою, п'ятою та дев'ятою статті 12 Повітряного кодексу України для забезпечення реалізації основних напрямів державної політики у сфері авіаційної діяльності та використання повітряного простору України, утримання та забезпечення діяльності уповноваженого органу з питань цивільної авіації з метою виконання покладених на нього завдань та функцій, участі та представництва України у міжнародних авіаційних організаціях та інших заходах діє Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.

Надходженнями Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях є державні збори із суб'єктів авіаційної діяльності: за сертифікацію, реєстрацію, перереєстрацію об'єктів та суб'єктів авіаційної діяльності та супроводження їх діяльності; за надання прав на експлуатацію повітряних ліній; за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України; за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України; за вчинення офіційних дій, пов'язаних з наглядом у сфері цивільної авіації, у тому числі під час виконання польотів в інших державах за договорами фрахту/лізингу, які розраховуються залежно від кількості та маси повітряних суден, строків тимчасового базування за кордоном та регіонів виконання польотів; з авіаційної безпеки; з інших передбачених законом надходжень.

Перелік, розмір та порядок сплати державних зборів, порядок використання коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Положення про Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.1993 N 819 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 N 182) (далі - Положення N 819), передбачено, що державні збори, які справляються Державіаслужбою із суб'єктів авіаційної діяльності (далі - державні збори) в установленому цим Положенням порядку, зараховуються до Фонду. Перелік та розмір державних зборів визначені додатками 1 і 2.

Додатком 2 до Положення N 819 установлено розмір державного збору за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, а саме:

у разі здійснення повітряних перевезень у межах України (з одного пасажира) - 0,5 долара США;

у разі здійснення міжнародних повітряних перевезень з України (з одного пасажира) - 2 долари США.

Також вказаним додатком установлено державні збори за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, а саме:

у разі здійснення повітряних перевезень у межах України (за 1 тонну) - 2,5 долара США;

у разі здійснення міжнародних повітряних перевезень з/до України (за 1 тонну) - 10 доларів США.

Згідно з пунктами 8, 9 Положення N 819 розрахунок державних зборів здійснює Державіаслужба. За результатами розрахунку державних зборів суб'єкту авіаційної діяльності оформляється відповідний рахунок-фактура на сплату державного збору.

Розрахунок державних зборів, які визначені в іноземній валюті, для вітчизняних суб'єктів авіаційної діяльності здійснюється за офіційним курсом валют, установленим Національним банком на день оформлення рахунка-фактури.

Державні збори в іноземній валюті справляються відповідно до законодавства.

Державний збір від імені іноземного суб'єкта авіаційної діяльності може бути сплачено його представником або іншою належним чином уповноваженою особою в установлених цим Положенням розмірах.

Відповідно до пункту 11 Положення N 819 розрахунок державних зборів, визначених додатком 2, проводиться щомісяця на підставі звіту про пасажирів, які відлітають з аеропорту України, та про вантаж, що відправляється чи прибуває до аеропорту України.

Звіт про пасажирів, які відлітають з аеропорту України, та про вантаж, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, експлуатант аеропорту подає Державіаслужбі щомісяця до 20 числа наступного періоду за формою, визначеною додатком 4. Для виявлення та усунення можливих неточностей та помилок у такому звіті авіаперевізник у разі потреби повинен провести з експлуатантами аеропортів до 10 числа місяця, що настає за звітним, звірку щодо кількості пасажирів, які відлетіли з аеропорту, та кількості тонн вантажу, що відправлений чи прибув до аеропорту.

Датою оформлення рахунка-фактури на сплату державних зборів, визначених додатком 2, є дата робочого дня, що настає за датою надходження до Державіаслужби від усіх експлуатантів аеропортів звіту про пасажирів, які відлітають з аеропорту України, та про вантаж, що відправляється чи прибуває до аеропорту України.

Звіт про пасажирів, які відлітають з аеропорту України, та про вантаж, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, який експлуатант аеропорту не подав Державіаслужбі в установлений строк, включається до розрахунку в наступному місяці. Для розрахунку державних зборів відповідно до звіту, який не подано Державіаслужбі в установлений строк, застосовується офіційний курс валют, установлений Національним банком на день оформлення рахунка-фактури за попередній місяць.

Платником рахунка-фактури на сплату державних зборів, визначених додатком 2, є авіаперевізник, який виконував повітряні перевезення.

Рахунок-фактура на сплату державних зборів, визначених додатком 2, надсилається платнику факсимільним зв'язком або електронною поштою в день оформлення, а протягом двох робочих днів - поштою (рекомендованим листом).

Рахунок-фактура на сплату державних зборів, визначених додатком 2, сплачується протягом 30 днів з дати його оформлення.

Державні збори, не сплачені протягом 30 днів з дати оформлення рахунка-фактури на сплату державних зборів, визначених додатком 2, вважаються простроченою заборгованістю перед Фондом.

Так, у рахунках-фактурах від 23.07.2018 № 749, від 21.08.2018 № 867, від 21.09.2018 № 982 позивач керувався ставками, визначеними Додатком 2 до Положення N 819, яке є підзаконним нормативно-правовим актом.

В той же час, в пункті 1 частини другої статті 92 Конституції України закріплено, що виключно законами України визначаються система оподаткування, податки і збори.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковим кодексом України врегульовано відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначається вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового аконодавства.

Згідно з пунктом 9.4 статті 9 Податкового кодексу України встановлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У пункті 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24.03.2005 у справі №2-рп/2005 зазначено, що виконання конституційного обов'язку, передбаченого статтею 67 Конституції України, реалізується сплатою кожним податків і зборів. Встановлення системи оподаткування, податків і зборів, їх розмірів та порядку сплати є виключно прерогативою закону. При унормуванні цих суспільних відносин держава має право визначати механізми, які забезпечують платником належну сплату податків і зборів.

В пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.2009 №15-рп/2009 Судом зроблено висновок, що відповідно до конституційних положень право встановлювати (скасовувати) загальнодержавні податки і збори (обов'язкові платежі), включаючи ввізне мито та розмір тимчасової надбавки до діючих ставок ввізного мита, належить до законодавчих повноважень Верховної Ради України. Це виключне повноваження передбачає і право парламенту визначати всі елементи правового механізму регулювання податків і зборів (обов'язкових платежів), у тому числі податкову ставку (розмір податку на одиницю оподаткування) та строки справляння податку.

Одночасно у пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 20.05.2010 №14-рп/2010 міститься наступний висновок: оскільки встановлення порядку сплати і розмірів податків і зборів є виключно прерогативою закону, права делегування законодавчої функції парламентом іншому органу влади (у даному випадку Кабінету Міністрів України) Основним Законом України не передбачено, таке делегування порушує вимоги Конституції України, згідно з якими органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на конституційні повноваження Верховної Ради України у сфері оподаткування конституційне повноваження Кабінету Міністрів України забезпечувати проведення податкової політики (пункт 3 статті 116 Конституції України) не передбачає права встановлювати загальнодержавні податки і збори (обов'язкові платежі) або визначати окремі елементи їх правового механізму регулювання.

Таким чином, відповідно до конституційних положень право встановлювати (скасовувати) загальнодержавні податки і збори (обов'язкові платежі) належить до законодавчих повноважень Верховної Ради України. Це повноваження передбачає і право парламенту визначати всі елементи правового механізму регулювання податків і зборів (обов'язкових платежів), у тому числі розмір та механізм справляння збору. Делегування законодавчої функції парламентом іншому органу влади порушує конституційний принцип поділу державної влади, що суперечить вимогам статті 6, частини другої статті 8, частини другої статті 19, частини першої статті 67, пункту 1 частини другої статті 92 Конституції України.

Зі змісту наведених норм Конституції України, а також висновків Конституційного Суду України, слідує, що право встановлювати (скасовувати) загальнодержавні податки і збори (обов'язкові платежі) належить до повноважень Верховної Ради України виключно шляхом прийняття відповідних законів. При цьому, це повноваження передбачає і право парламенту визначати всі елементи правового механізму регулювання податків і зборів (обов'язкових платежів): розмір, строки, порядок (механізм) справляння податку (збору), тощо.

З огляду на обов'язкові до застосування норми Конституції України а також зважаючи на відсутність законодавчо закріпленого порядку, строків та розміру сплати спірного збору, у відповідача відсутній обов'язок по його сплаті.

Щодо посилань позивача на норми міжнародного права, а саме положення статті 15 Конвенції про міжнародну цивільну авіацію 1944 року, суд зазначає наступне.

Так, 10.08.1992 Україна приєдналась до Конвенції про міжнародну цивільну авіацію 1944 року.

Відповідно до статті 15 Конвенції ("Аеропортові і подібні їм збори") кожен аеропорт у Договірній державі, відкритий для громадського користування її національними повітряними суднами, відкритий також, з урахуванням положень Статті 68, на однакових умовах для повітряних суден усіх інших Договірних держав. Такі самі однакові умови застосовуються при користуванні повітряними суднами кожної Договірної держави всіма аеронавігаційними засобами, включаючи радіо- і метеорологічне забезпечення, які можуть бути надані для суспільного користування з метою забезпечення безпеки та оперативності аеронавігації. Будь-які збори, що можуть стягуватися або дозволені для стягування Договірною державою за користування такими аеропортами та аеронавігаційними засобами повітряними суднами будь-якої іншої Договірної держави, не перевищують: а) щодо повітряних суден, не зайнятих у регулярних міжнародних повітряних сполученнях, - зборів, які стягувалися б зі своїх національних повітряних суден того самого класу, зайнятих в аналогічних сполученнях; і b) щодо повітряних суден, зайнятих у регулярних міжнародних повітряних сполученнях, - зборів, які стягувалися б зі своїх національних повітряних суден, зайнятих в аналогічних міжнародних повітряних сполученнях. Інформація про всі такі збори публікується і повідомляється Міжнародній організації цивільної авіації, при цьому за заявою зацікавленої Договірної держави збори, що стягуються за користування аеропортами та іншими засобами, підлягають розгляду Радою, яка представляє по них доповідь і дає рекомендації для розгляду зацікавленою державою або державами. Жодна Договірна держава не стягує будь-яких мита, податків або інших зборів лише за право транзиту через її територію або вліт на її територію, або вильоту з її території будь-якого повітряного судна Договірної держави або присутніх на ньому осіб, або майна.

Таким чином, зі змісту статті 15 Конвенції вбачається, що:

- до відома ІКАО доводиться та публікується інформація не про всі збори, а лише про збори за користування аеропортами та аеронавігаційними засобами (аеропортові та подібні їм збори);

- незалежно від запровадження будь-яких аеропортових зборів, стягнення зборів лише за сам факт вльоту/вильоту на/з території держави осіб/майна не допускається.

З аналізу наведених положень вбачається, що стягнення збору за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України та за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, лише за сам факт вильоту/прильоту з/на територію України суперечить положенням міжнародного договору, який є частиною національного законодавства та має пріоритет над ним.

Враховуючи наведене в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Державної авіаційної служби України (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 14, ідентифікаційний код 37536026) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII.

Суддя В.П. Катющенко

Повний текст рішення складено та підписано 11 січня 2019 року.