Справа № 440/4069/18
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/4069/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/4069/18 за позовом ОСОБА_1 до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (надалі - відповідач, Полтавське ОУПФ) , в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування і виплати йому пенсії з 01.04.2018 по 30.06.2018, зобов'язавши останнього виплатити заборгованість за вказаний період у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог вказує на протиправну, як на його думку, поведінку Полтавського ОУПФ щодо припинення нарахування та виплати пенсії, як внутрішньо переміщеній особі, внаслідок чого порушено конституційне право особи на соціальний захист та право на своєчасне отримання соціальних виплат, які є основним джерелом існування.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

26.12.2018 до суду від Полтавського ОУПФ надійшов відзив на позов, мотивований тим, що Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради прийнято рішення від 05.03.2018 №10 про припинення пенсії позивачу, яке дало підстави відповідачу для прийняття рішення про припинення виплати пенсії з 01.04.2018. Зазначає, що на підставі заяви ОСОБА_1 та рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 02.04.2018 №14 виплату пенсії відновлено.

Позивач правом на подачу відповіді на відзив не скористалася.

Суд розглядає дану справу на підставі частини п'ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в межах строку, встановленого статтею 263 цього ж Кодексу.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи суд встановив, що позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", перебуває на обліку в Полтавському ОУПФ, де одержує пенсію за віком на пільгових умовах.

Згідно з довідкою від 18.12.2014 № ОСОБА_1 взятий на облік Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як внутрішньо переміщена особа (а.с. 26), Київським РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області зареєстровано місце перебування позивача за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5, зі звороту).

Як встановив суд з матеріалів справи, з 01.04.2018 Полтавським ОУПФ припинено виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 05.03.2018 №10 згідно з пп. 2 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 на підставі подання управління соціального захисту населення (№10 від 05.03.2018), акту обстеження та інших поданих матеріалів (а.с. 28).

Втім згодом, рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 02.04.2018 №14 ОСОБА_1 відновлено пенсійні виплати згідно з ч. 2 ст. 16 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 на підставі подання Управління соціального захисту населення (№14 від 02.04.2018), акту обстеження та інших матеріалів (а.с. 30).

В позовній заяві позивач вказує, що виплату пенсії йому було припинено у період з 01 квітня 2018 року по червень 2018 року включно з невідомих причин. На неодноразові звернення на особистому прийомі йому повідомили про збій системи, додавши, що заборгованість за вказані місяці йому виплатять найближчим часом. Проте до сьогодні заборгованість так і не виплачена.

Не погоджуючись із фактом припинення виплати пенсії як внутрішньо переміщеній особі та невиплати заборгованості, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (надалі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Як встановлено з рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 05.03.2018 №10 виплату пенсії позивачу припинено на підставі пп. 2 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (надалі - Порядок №365), тобто у зв'язку з встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Водночас Закон №1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, як відсутність внутрішньо переміщеної особи на обліку місця перебування.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07.10.2009 №25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51- 54).

У пункті 33.3 цього рішення ЄСПЛ зазначив: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Вона повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

Відповідно до встановлених у справі обставин, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, зазначені вище рішення: "Пічкур проти України" суд знаходить в діях відповідача ознаки відсутності єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України в залежності від місця проживання.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу у період квітень - червень 2018 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом №1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Саме таку позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.09.2018 по справі №805/402/18 за результатами розгляду зразкової справи (номер рішення ЄДРСР 76945461).

Суд також з'ясував, що відповідно до рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 02.04.2018 №14 ОСОБА_1 відновлено пенсійні виплати на підставі ч. 2 ст. 16 Порядку №365.

Згідно з пунктом 15 Порядку №365 поновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі, припинених відповідно до підпункту 2 пункту 12 цього Порядку, здійснюється за рішенням комісії, прийнятим на підставі подання структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, що внесене разом з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

У разі прийняття позитивного рішення комісією згідно з пунктом 15 цього Порядку соціальні виплати поновлюються через два місяці з місяця прийняття рішення про припинення таких виплат. Комісія може прийняти рішення про поновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі з місяця припинення таких виплат у разі, коли така особа перебуває у складних життєвих обставинах і з поважних причин не виконала вимоги структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, передбачені пунктами 6 і 7 цього Порядку. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (п. 16 Порядку №365).

Витягом з підсистеми призначення та виплати пенсії, наявним в матеріалах справи підтверджено, що позивачу у період квітень - червень 2018 року нараховувалася пенсія в розмірі 3 283,06 грн щомісячно, чим спростовано твердження позивача про припинення нарахування йому пенсійних виплат.

Однак пенсію за період квітень - червень 2018 року не виплачено, у зв'язку з чим у Полтавському ОУПФ обліковується заборгованість до виплати в загальній сумі 9 849,18 грн (а.с. 33-34). Станом на момент розгляду справи заборгованість позивачу не виплачена.

При цьому недоліки в роботі системи виплати пенсій, про що позивачу повідомив на особистому прийомі відповідач, не може ставити в матеріальну залежність особу - отримувача пенсії, яка є єдиним джерелом для існування внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Полтавського ОУПФ щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.04.2018 по 30.06.2018 та зобов'язати відповідача виплатити позивачу у повному обсязі заборгованість, що утворилася.

З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 03.12.2018 № MP_AB210591PDK_4356513 (а.с. 3).

Враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволено частково, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Полтавського ОУПФ у сумі пропорційній до задоволеної частини позовних вимог - 352,40 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. І.Мазепи, 30, м. Полтава, 36040, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) пенсії за період з 01.04.2018 по 30.06.2018.

Зобов'язати Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, 36040, ) виплатити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) заборгованість по пенсії за період з 01.04.2018 по 30.06.2018.

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) частину судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн 40 коп за рахунок бюджетних асигнувань Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, 36040, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун