Справа № 0440/7076/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року Справа № 0440/7076/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з додатковою відповідальністю «Криворізький завод «Універсал», третя особа: Криворізька південна об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про накладення арешту на кошти та інші цінності, -

ВСТАНОВИВ:

19.09.2018р. Головне управління ДФС у Дніпропетровській області звернулося з адміністративним позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Криворізький завод «Універсал», третя особа: Криворізька південна об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить:

- накласти арешт на кошти та інші цінності Товариства з додатковою відповідальністю «Криворізький завод «Універсал» (), що знаходяться у банках платника податків, який має податковий борг у сумі 9 127 580,35 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що станом на 09.08.2018р. відповідач має податковий борг по податку на додану вартість, по орендній платі з юридичних осіб, по податку на прибуток приватних підприємств, по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також залишаються невиконані судові рішення, наведені у позові, у період з 23.05.2017р. по 09.08.2018р. у відповідача виник новостворений податковий борг та контролюючим органом були вжиті заходи щодо його погашення шляхом формування податкової вимоги згідно до вимог ст. 59 ПК України, на підставі рішення від 30.11.2011р. №136 податковим керуючим проведено опис майна у податкову заставу на суму 2464642,63 грн., у тому числі 1204010,63 грн. (по залишковій балансовій вартості) та 1260632,00 грн. (по експертній оцінці) згідно до акту опису. Позивач вважає, що станом на 09.08.2018р. податковий борг у сумі 9 127 580, 35 грн. не забезпечений податковою заставою майна боржника, балансова вартість основних засобів відповідача станом на 30.06.2018р. складає - 1412,0 тис. грн. (станом на 31.12.2012р. - 2762,0 тис. грн., на 30.09.2017р. - 1505,0 тис. грн.), що підтверджується копіями фінансових звітів боржника, на теперішній час у Державній виконавчій службі знаходиться на примусовому виконанні зведене виконавче провадження щодо відповідача у межах якого накладено арешт на нерухоме майно, проведено опис майна для продажу в рахунок погашення вимог інших стягувачів, які по черговості задоволення передують вимогам з погашення податкового боргу перед бюджетом, окрім того, контролюючий орган звертався до керівництва відповідача про виділення ліквідного майна для опису в податкову заставу у зв'язку зі збільшенням податкового боргу, проте відповіді не надходило, а тому позивач вважає, що є всі підстави для звернення з адміністративним позовом про накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться у банках платника податків, який має податковий борг, виходячи із повноважень, наданих контролюючому органу та вимог п.п.20.1.33 п.20.1 ст.20, п.п.94.6.2 п.94.6 ст.94 Податкового кодексу України.

Ухвалою суду від 24.09.2018р. було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, призначено розгляд справи на 22.10.2018р., при цьому, зобов'язано відповідача - надати суду відзив на позов на докази в обґрунтування відзиву із дотриманням вимог ст.ст.162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України, третій особі - надати письмові пояснення щодо позову з урахуванням вимог ст.ст. 165, 261 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується змістом відповідної ухвали суду (а.с.2).

Зазначена ухвала суду була отримана відповідачем - 10.10.2018р., третьою особою - 03.10.2018р., що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями (а.с. 149, 150).

На виконання вимог вищенаведеної ухвали суду, відповідачем 13.11.2018р. до канцелярії суду було надано відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву, у якому відповідач просив залишити позовні вимоги позивача без задоволення посилаючись на те, що підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків є універсальними, визначені статтею 94 ПК України та відповідач не припускався у своїй діяльності жодних порушень підстав, встановлених ст. 94 ПК України, що зумовлює безпідставність вимог позивача. Крім того, відповідач зазначає, що позивач не вказав конкретного переліку майна та коштів відповідача, що робить неможливим винесення рішення суду та є порушенням вимог ст.ст. 160-162 Кодексу адміністративного судочинства України. Також відповідач вказує і на те, що підприємство відповідача є виробничим підприємством, яка надає послуги з продажу запчастин для гірничого обладнання та надає послуги по ремонту гірничо-шахтного обладнання для підприємств гірничо-металургійного комплексу України, має власне виробниче обладнання, що забезпечує повний цикл виробничого процесу по виготовленню запасних частин (ливарне виробництво, механічна обробка) та продажу готової продукції, офіційно на підприємстві працевлаштовано 60 найманих працівників, яким своєчасно виплачується заробітна плата, протягом 2018р. до Державного та місцевого бюджетів підприємством сплачено податку на додану вартість на суму 1090310,0 грн., податку на доходи фізичних осіб - 486206,24 грн., військового збору - 37908,86 грн., єдиного соціального внеску - 596 443,23 грн., підприємство є рентабельним та має на меті повністю погасити заборгованість за зобов'язаннями, як перед бюджетом, так і іншими контрагентами та вчинення дій по накладенню арешту на рахунки підприємства може призвести до зупинки підприємства та довести підприємство до стану банкрутства. Додатково відповідач доводить до відома суду, що Інгулецьким ВДВС уже накладено арешт на все рухоме майно відповідача на виконання судових рішень, копії яких позивач надав до матеріалів справи. За викладеного, відповідач вважає, що вимоги позивача щодо арешту майна відповідача є такими, що не підлягають задоволенню через уже перебування такого майна під арештом (а.с. 151-153).

Третьою особою на вимогу вищенаведеної ухвали суду жодних письмових пояснень щодо поданого позову без поважних причин суду не надано.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Таким чином, виходячи із того, що за ухвалою суду від 24.09.2018р. було відкрито провадження у даній справі, вона повинна бути розглянута у шістдесятиденний термін з дня відкриття провадження у справі, тобто 22.11.2018р.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі, якщо розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з додатковою відповідальністю «Криворізький завод «Універсал» зареєстровано як юридична особа 17.09.1997р. за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Металургійний район, вул. Домобудівна, будинок 8, перебуває на обліку як платник податків та зборів до бюджету в Криворізькій південній ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, що підтверджується відомостями витягу з ЄДРПОУ від 07.12.2017р., наявних у справі (а.с.10-15).

За рішенням Південної міжрайонної ДПІ у м. Кривому Розі Дніпропетровської області №136 від 30.11.2011р. про опис майна у податкову заставу було вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності позивача, що підтверджується його копією (а.с.117а).

На підставі вищенаведеного рішення контролюючого органу 19.12.2011р., 05.03.2012р., 13.07.2012р., 08.08.2012р., від 31.01.2013р., 09.12.2013р., складено акти опису майна та відповідні обтяження були внесені до Державного реєстру рухомого майна відповідача, що підтверджується наведеними актами та копіями витягів з відповідного Державного реєстру (а.с.118-130).

Також,12.10.2012р. Криворізькою південною міжрайонною ДПІ була сформована податкова вимога форми «Ю» за №436 на суму податкового боргу у загальному розмірі 133974,78 грн., що підтверджується її копією (а.с.117).

Як вбачається зі змісту наданих суду розрахунку суми грошових вимог станом на 09.08.2018р., наданого Криворізькою південною ОДПІ, копій судових рішень за період з 2014р. по 2017р., копій податкових декларацій з ПДВ за травень 2017р., жовтень 2017р., грудень 2017р., січень - червень 2018р., копій податкової декларації з плати за землю за 2017р.,2018р., податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018р. актів перевірок та прийнятих на підставі них податкових повідомлень-рішень № від 20.02.2018р., № від 01.12.2017р., №1 від 26.10.2017р., №002161211 від 03.10.2017р., № від 22.08.2017р., № від 19.06.2017р., № від 31.08.2017р., №1 від 19.12.2017р., № від 28.03.2018р., № від 18.06.2018р., № від 14.05.2018р. у відповідача виник новостворений податковий борг на загальну суму - 9 127 580,35 грн. (а.с.17-117).

Згідно фінансових звітів відповідача, балансова вартість основних засобів відповідача станом на 30.06.2018р. складає - 1412,0 тис. грн. (станом на 31.12.2012р. - 2762,0 тис. грн., на 30.09.2017р. - 1505,0 тис. грн.) - (а.с.137-141).

Окрім того, згідно копії листів позивача, адресованих відповідачеві та органу державної виконавчої служби, видно, що позивач звертався до відповідача про надання інформації про виділення ліквідного майна для опису в податкову заставу у зв'язку зі збільшенням податкового боргу, проте відповіді відповідача відсутні, а органом ДВС повідомлено позивача про те, що державним виконавцем було накладено арешт на нерухоме майно, що належать боржникові у рамках примусового виконання зведеного виконавчого провадження щодо відповідача та відповідні відомості про арешт майна внесені до Єдиного реєстру заборон в порядку доступу державних виконавців (а.с.131-136,142).

Позивач звернувся з позовом та просить накласти арешт на кошти та всі цінності відповідача, що знаходяться у банках платника податків, який має податковий борг у сумі 9 127 580,35 грн. на підставі норм п.п.20.1.33 п.20.1 ст.20, п.п.94.6.2 п.94.6 ст. 94 Податкового кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Підставами для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків є універсальними та визначені статтею 94 Податкового кодексу України.

Арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна із обставин, визначених у п.94.2 ст. 94 Податкового кодексу України.

За приписами п.94.5 ст.94 Податкового кодексу України встановлено, що арешт майна може бути повним або умовним.

А у відповідності до вимог п.94.6 ст.94 ПК України встановлено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду - п.п.94.6.2 п.94.6 ст.94 ПК України.

Тобто, на законодавчому рівні, положеннями норм податкового законодавства розрізнені правові поняття щодо арешту майна та арешту коштів, що знаходяться в банківських установах платника податків.

При цьому, незважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об'єкт, в той же час, має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій, пов'язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника контролюючого органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). У зв'язку з цим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносин.

Частиною 4 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно з випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п.20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Також і відповідно до п.3 розділу УІІ наказу Міністерства Фінансів України від 14.07.2017р. №632, який набрав чинності з 15.09.2017р., для застосування арешту коштів на рахунку платника податків контролюючий орган подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Аналіз вказаних норм податкового законодавства свідчить про те, що податковим законодавством України встановлено одночасно як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника, так і підстави для реалізації цього повноваження, а саме: 1) відсутність майна за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

При цьому, для застосування арешту коштів на рахунку платника податків контролюючий орган подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Таким чином, із аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що арешт коштів на рахунках платника податків є спеціальною складовою загального арешту майна та є можливим лише у разі існування арешту майна, застосованого відповідно до положень пунктів 94.2, 94.5 статті 94 ПК України. Не підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків у судовому порядку унеможливлює право податкового органу на звернення до суду з позовом про застосування арешту коштів на рахунках відповідача згідно до вимог п.3 розділу УІІ наказу Міністерства Фінансів України від 14.07.2017р. №632, який набрав чинності з 15.09.2017р.

Положення підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України застосовуються виключно у сукупності з нормами цієї статті.

Разом з тим, позивачем не було надано суду жодних доказів прийняття контролюючим органом рішення про застосування арешту майна відповідача та доказів, які б свідчили про перевірку його обґрунтованості протягом 96 годин судом у відповідності до вимог п.94.10 ст.94 ПК України.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 ст.77 вказаного Кодексу, на позивача покладено обов'язок довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Між тим, позивачем не надано і доказів того, що є підстави для застосування арешту коштів на рахунках відповідача згідно до вимог п.п.20.1.33 п.20.1 ст.20 ПК України, оскільки станом на 19.09.2018р. (на момент звернення позивача з цим позовом) будь-яких доказів, які б свідчили про відсутність або недостатність майна у відповідача суду не надано, навпаки, позивачем надано копії декларацій про наявність у позивача нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки за 2017р., 2018р., надані копії актів опису майна відповідача, витяги із Державного реєстру заборон, що свідчить про наявність у відповідача майна за рахунок якого можливе погашення вищевказаного податкового боргу.

Не надано суду позивачем і будь-яких доказів того, що таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу, не зазначено яке саме майно відповідача не може бути джерелом погашення податкового боргу.

При цьому, судом враховується і те, що на все майно відповідача накладено арешт у рамках примусового виконання зведеного виконавчого провадження за яким стягувачем у тому числі є і позивач, у ході виконання якого здійснюється реалізація майна відповідача в системі електронних торгів, що підтверджується змістом листа Інгулецького ВДВС від 22.09.2017р.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи позивача про відсутність/недостатність у відповідача майна, бо таких доказів суду не надано.

Також судом відхиляються і твердження позивача про те, що балансова вартість основних засобів відповідача станом на 30.06.2018р. складає - 1412,0 тис. грн.(станом на 31.12.2012р. - 2762,0 тис. грн., на 30.09.2017р. - 1505,0 тис. грн.), оскільки зміст досліджених судом фінансових звітів інформації про те, що балансова вартість майна відповідача є меншою суми податкового боргу не містить, а тому вказані копії фінансових звітів не є належними доказами у розумінні ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, наявність у відповідача лише податкового боргу, проте відсутність доказів у позивача, які свідчать про відсутність/недостатність майна, балансова вартість майна є меншою суми податкового боргу, відсутність доказів того, що майно відповідача не може бути джерелом погашення податкового боргу, не може бути визнані судом достатніми підставами для накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться у банках згідно до вимог п.п.20.1.33 п.20.1 ст.20 ПК України.

Відтак, з урахуванням того, що позивачем не доведено наявності підстав для звернення до адміністративного суду з даним позовом та не надано доказів на підтвердження наявності підстав для накладення арешту саме на кошти відповідача, що знаходяться у банках платника податків, дотримання контролюючим органом вимог процедури такого звернення, встановленої вищенаведеними нормами податкового законодавства, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у задоволенні даного позову позивачеві слід відмовити повністю.

З урахуванням того, що позов не підлягає задоволенню та виходячи з того, що процесуальні норми не передбачають стягнення з відповідача судових витрат по сплаті судового збору суб'єкта владних повноважень навіть і при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень, розподіл судових витрат по сплаті судового збору позивача не здійснюється у відповідності до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з додатковою відповідальністю «Криворізький завод «Універсал», третя особа: Криворізька південна об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про накладення арешту на кошти та інші цінності - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва