Справа № 559/2244/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/4410/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Макарика В.Я., Глушка І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області, Рівненської митниці Державної фіскальної служби України, Волинської митниці Державної фіскальної служби України про визнання незаконною бездіяльності, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження і постанови у справі про порушення митних правил, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 листопада 2018 року про повернення позовної заяви (суддя в першій інстанції Жуковська О.Ю., м. Дубно),

В С Т А Н О В И В :

11 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області із адміністративним позовом до Дубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області, Рівненської митниці Державної фіскальної служби України, Волинської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №57195680 від 12.09.2018, винесену Дубенським міськрайонним відділом ДВС ГТУ юстиції в Рівненській області і постанови про порушення митних правил у справі №1866/20500/18 від 30.05.2018, винесену Волинською митницею ДФС.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 листопада 2018 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Із таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необгрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції без відповідного обгрунтування вказав, що у людини, яка хворіла ГРВІ, була фізична можливість подавати позов до суду, що є грубим порушенням законодавства. Зазначає, що цим суд першої інстанції фактично відмовив йому у доступі до правосуддя, гарантоване Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України, КАС України. Вважає, що суд першої інстанції припустився помилки щодо того, що позивачем не надано до заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду протягом встановленого строку належних доказів наявності об'єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду протягом встановленого строку.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 11.10.2018 засобами поштового зв'язку ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою. Вказана позовна заява була подана разом із клопотанням про поновлення строку для оскарження постанов про відкриття виконавчого провадження ВП №57195680 від 12.09.2018 та про порушення митних правил у справі №1866/20500/18 від 30.05.2018.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 жовтня 2018 року позовну заяву залишено без руху у зв'язку з невідповідністю її вимогам ст. 160 КАС України, а саме така не містить власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; а також додані до позовної заяви копії документів належним чином не засвідчені. Окрім того, деякі копії документів взагалі не читабельні.

На виконання вимог ухвали, позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків за вх. №11197/18 від 05.11.2018.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано до позовної заяви з клопотанням про поновлення строку звернення до суду, належних доказів наявності об'єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду протягом встановленого строку. Вказані позивачем причини пропуску звернення до суду визав неповажними та на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України повернув позовну заяву позивачу.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції і надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, зазначені рішення Суду свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно матеріалів справи, позовна заява залишена без руху у зв'язку з її невідповідністю вимогам ст. 160 КАС України.

Проте, суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без руху ухвалою від 19 жовтня 2018 року не зазначав про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, повернувши позовну заяву на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, суд першої інстанції не врахував вимоги частини 1 статті 123 КАС України, яка підлягала обов'язковому застосуванню у випадку визнання судом першої інстанції неповажними причини пропуску, зазначені у позовній заяві.

Крім того, залишивши позовну заяву у зв'язку з тим, що вона не відповідає вимогам ст. 160 КАС України, суд першої інстанції повинен був дати оцінку заяві про усунення недоліків за вх. №11197/18 від 05.11.2018 і тоді за наявності достатніх підстав повернути позовну заяву позивачу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, а у разі відсутності таких вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву вказавши на те, що зазначені у ній причини пропуску строку є неповажними, формально підійшов до вирішення питання, чим завадив позивачу у доступі до суду.

Відповідно до статті 320 КАС України оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення питання, то таку ухвалу слід скасувати, а справу слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до статті 139 КАС України апеляційний суд не встановлює новий розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 243, ст.ст. 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 листопада 2018 року про повернення позовної заяви у справі № 559/2244/18 - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді В.Я. Макарик

І.В. Глушко