Справа № 522/20705/17
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/21/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в м. Одесі Коток Дмитра Миколайовича, третя особа Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в м. Одесі 3 бат. 3 рота Коток Дмитра Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову зазначив, що 19.10.2017 року інспектором роти №3 батальйону №3 УПП в м. Одесі було винесено постанову серії ЕАА №188842, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.. Відповідно до змісту даної постанови він нібито здійснив перетин суцільної лінії дорожньої розмітки 1.3, чим нібито порушив п.8.5.1 ПДР - порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки. Між тим, із даною постановою не згоден, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасування. Посилався на те, що відповідачем були допущені такі порушення: відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобіля; позбавив позивача його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП; порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок, встановлений ст.ст.278, 279 КУпАП (будь-якої підготовки до розгляду справи не було здійснено; не були вирішенні клопотання, не були дослідженні докази, не була заслухана думка особи, яка брала участі у розгляді справи); позбавив можливості ознайомитись із складеною постановою та відмовився надати позивачу її копію у порушення ст. 268 КУпАП.. Стверджував, що оскаржувано постанову отримав лише 23.10.2017 року.

Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю ОСОБА_3

Ухвалою суду від 06.11.2017 року провадження у справі було відкрито.

Ухвалою суду від 25.01.2018 року справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 28.02.2018 року призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 12.04.2018 року №1093/0/15-18 про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв'язку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді ОСОБА_3 - Антонецького С.Л., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В..

Ухвалою суду від 12.06.2018 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 08.10.2018 року.

08.10.2018 року, 04.12.2018 року розгляд справи відкладався у зв'язку з неявкою сторін.

Ухвалою суду від 14.01.2019 року в якості третьої особи до участі у справі було залучено Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції.

Учасники судового процесу в судове засідання 14.01.2019 року не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. У матеріалах справи наявна заява позивача, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності.

У матеріалах справи наявні письмові пояснення третьої особи, згідно позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали та просили відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України, неявка в судове засідання будь-якого учасник справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

ІЗ матеріалів справи судом встановлено, що 19 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_1 інспектором роти №3 батальйону №3 УПП в м. Одесі Коток Дмитром Миколайовичем було винесено постанову серії ЕАА №188842, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн..

Зі змісту постанови вбачається, що 19.10.2017 року о 08 год. 25 хв. в ході патрулювання інспектором патрульної поліції 3-ї роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції Коток Д. М. було виявлено автомобіль «ТойотаRav 4», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_1, який в м. Одеса, вул. Сегедська,1а, здійснив перетин подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки 1.3, чим порушив вимоги пункту 8.5 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Проте із винесеною постановою позивач не згоден, тому звернувся до суду з дійсним позовом.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» та п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У відповідності до п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 ПДР України, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху та складається з двох паралельних суцільних ліній шириною 10см кожна і відстанню між лініями 10см. За допомогою такої розмітки збільшують боковий інтервал під час зустрічного роз`їзду транспортних засобів, які рухаються по смугах , розташованим біля поздовжньої дороги. Перетинати подвійні суцільні лінії забороняється як для виконання обгону, так і для виконання повороту ліворуч або розвороту.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі порушення Правил дорожнього руху.

Кодексом України про адміністративні правопорушення, а саме ч. 1 ст. 222 встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься частина перша статті 122 КУпАП.

Так, відповідно до ч. 1 ст.122 КпАП України передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов'язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (в даному випадку відповідач) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так наявність подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки 1.3 підтверджується фотографіями з місця події, долученими представником третьої особи до своїх письмових пояснень від 19.01.2018 року.

Факт порушення ПДР позивачем підтверджується відеозаписом №2017_1019_082642_1 (час 08:28:01 год.) з відеореєстратора інспектора патрульної поліції Коток Д. М. та фотографіями з місця події. Позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт порушення ним ПДР України.

Щодо правомірності дій відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію»від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно п.11 ч.1 ст.23 цього ж закону поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух»контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Статтею 222 КУпАПвстановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126 КУпАП).

Згідно ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

У відповідності до п.1 р. III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Щодо посилання позивача на рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015р. у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, слід зазначити, що зміни до ст. 258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкція № 1395, якою врегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України і вказаним нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи постанови Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015 року повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 року № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією, які у свою чергу передбачають можливість винесення постанови саме на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Тобто під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущенним нею порушенням.

Посилання позивача на те, що відповідач не мав права виносити оскаржувану постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, суд вважає безпідставними та неаргументованими, оскільки позивач помилково тлумачить рішення Конституційного суду України на свою користь.

Отже, суд вбачає, що відповідач у даному випадку мав право розглянути справу на місці зупинки автомобілю, а тому при винесенні оскаржуваної постанови інспектором не було вчинено дій щодо порушення вимог щодо процедури розгляду справи та не було проігноровано порядок встановлений ст.ст. 278,279 КУпАП.

Крім того, позивач також вказав на те, що відповідач позбавив його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП.

Так, згідно вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Між тим, позивачем не викладені обставини і не зазначені докази із приводу того, в чому полягало позбавлення відповідачем його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП.

Позивач у своєму позові посилається на неможливість на місці вчинення правопорушення надати відомості, що характеризують його майновий стан та його особисто, документально підтвердити обставини, які пом'якшують чи обтяжують вину та ступінь вини. Тому для підготовки та подання таких документів йому потрібний був час.

Обґрунтовуючи свою позицію, позивач посилається на положення ст. 33 КУпАП, проте суд зауважує, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч.2 ст. 33 КУпАП ).

Також слід зазначити, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов'язок суб'єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездітності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З огляду на наведене суд приходить до переконливого висновку про те, що при винесені оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №188842 від 19.10.2017 року інспектор патрульної поліції 3ї роти 3го батальйону лейтенант поліції Коток Д,М. діяв на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством України, та правомірно притягнув ОСОБА_1 до передбаченої законом адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, наклавши на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн..

Враховуючи вищевикладена суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1.

Керуючись ст. 19, 63 Конституції України, ст.ст. 2, 14, 19-20, 22, 72-77, 118, 192, ч. 3 ст. 194, 227-228, ч.4 ст.229, 241-246, 250, 286, 294 КАС України, ст.. 9, ч.1 ст.122, 222, 251, 252, 254, 258, 268, 276, 280, 283 КУпАП, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в м. Одесі Коток Дмитра Миколайовича, третя особа Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 14.01.2019 року.

Суддя: Домусчі Л.В.

14.01.19