Справа № 0440/6764/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року Справа № 0440/6764/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1682-13 від 26.10.2016р., -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2018р. (згідно штемпеля поштового зв'язку) ОСОБА_2 звернулася з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області форми «Ф» №1682-13 від 26.10.2016р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням позивачеві було визначено грошове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 10416,67 грн. на підставі того, що позивач з 12.08.2016р. є власником транспортного засобу марки Toyota Land Cruiser 200, 2012 року випуску, тип пального В - бензин, об'єм циліндра двигуна 4608 куб. см. Проте, позивач не погоджується з вказаним податковим повідомленням-рішенням, вважає його протиправним, незаконним та таким, що підлягає скасуванню посилаючись на те, що воно прийнято з порушенням строку складання та направлення такого рішення до 1 липня 2016р. в порушення вимог п.п.267.6.2 п.267.6 статті 267 ПК України, оскільки воно було складено 26.10.2016р., вказане оспорюване рішення не узгоджується з приписами п.п.12.3.4 ПК України, принципом стабільності, закріпленому у п.п.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України, так як рішення про встановлення місцевого податку (транспортного податку) мало б бути прийняте та оприлюднене органом місцевого самоврядування до 15 липня 2015р., вважає, що з 01.01.2016р. Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів затверджена постановою Кабінету Міністрів України №66 від 18.02.2016р. не може бути застосована, оскільки вона набрала законної сили лише 19.02.2016р., а, відповідно, Мінекономрозвитку (на яке було покладено обов'язок сформувати відповідний перелік транспортних засобів, вартість, який становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати) на підставі вказаного нормативно-правового акту, не могло направити до 01.02.2016р. на адресу органів ДФС відповідну інформацію щодо Переліку транспортних засобів, вартість яких станом на 01.01.2016р. становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, при цьому, за змістом п.2,12,13 наведеної Методики №66, розрахунок середньоринкової вартості транспортних засобів повинен визначатися виходячи з таких критеріїв, а саме: типу, марки, моделі, року випуску та пробігу автомобілів, а відсутність будь-якого з критеріїв, на думку позивача, унеможливлює визначення середньоринкової вартості автомобіля. Однак, позивач вважає, що оскільки у відповідача була відсутня інформація щодо пробігу транспортного засобу позивача, відповідний розрахунок середньоринкової вартості автомобіля, що належить позивачеві, відповідачем проведено з порушенням чинного законодавства. У відповіді на відзив, поданий до суду 03.10.2018р. позивач посилається на ті ж обставини та норми матеріального права, які зазначені у позові, додатково вказує на те, що оскільки у відповідача була відсутня інформація щодо наявності у позивача об'єктів оподаткування до 24.09.2016р., то зазначене унеможливило складання оспорюваного податкового повідомлення-рішення до 01.07.2016р., тобто у строк, чітко встановлений законодавством та п.п.267.6.2 п.267.6 ст.267 ПК України не відповідає положенням ст.58 Конституції України. Також позивач вказує і на те, що рішення Дніпропетровської міської ради від 13.07.2016р. №7/11 про встановлення транспортного податку у 2016 році не відповідає вимогам п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України, які не призупинені Законом №909-УІІІ, а тому підлягають застосуванню, так як є пріоритетними над іншими законами України згідно до вимог ст.ст.5,7 ПК України, при цьому, зазначає, що вказане призвело до неоднозначного (множинного) трактування прав і обов'язків платників податків, а у такому разі рішення приймається на користь платника податку за приписами п.56.21 ст.56 ПК України. Окрім того, позивач вважає, що доданий відповідачем витяг з інформаційної системи ДФС України не містить інформації стосовно того, що середньоринкова вартість транспортного засобу, що належить позивачеві, перевищувала 1033 500,00 грн. (тобто понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016р.).

Ухвалою суду від 12.09.2018р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, при цьому, зазначеною ухвалою зобов'язано, зокрема, відповідача, надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву, надати докази того, що автомобіль, зазначений у позові, був об'єктом оподаткування у 2016 році, надати розрахунок оспорюваного податкового повідомлення-рішення з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказана ухвала суду разом з копією позову та доданих до нього документів була отримана відповідачем 18.09.2018р., що підтверджується поштовим повідомленням, наявним в матеріалах справи (а.с.17).

На виконання вимог вказаної вище ухвали суду, відповідачем 01.10.2018р. було подано до канцелярії суду письмовий відзив на позов, у якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю посилаючись на те, що п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України (у редакції Закону №909) у 2016 році об'єктом оподаткування транспортним податком були легкові автомобілі з року випуску якого минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн., при цьому, така вартість визначається не відповідачем, а Міністерством економічного розвитку і торгівлі України (далі - Мінекономрозвитку) за методикою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України, виходячи з марки, типу, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля та розміщується на його офіційному веб-сайті. Так, постановою Кабінету Міністрів України №66 від 18.02.2016р. було затверджено відповідну Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, за якою Мінекономрозвитку сам розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року подає до ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) періоду. Таким чином, на думку відповідача, транспортний податок визначений позивачеві у оспорюваному податковому повідомленні-рішенні на підставі відомостей, наданих органами внутрішніх справ та інформації, наданої Мінекономрозвитку, за якою легковий автомобіль марки Toyota Land Cruiser 200, 2012 року випуску, тип пального В - бензин, об'єм циліндра двигуна 4608 куб. см. є об'єктом оподаткування у 2016 році (з 12.08.2016р. по 31.12.2016р.). Відповідач також зазначає у відзиві, що податковий орган не міг винести податкове повідомлення-рішення про сплату транспортного податку позивачеві до 1 липня податкового періоду, так як оновлення інформації щодо наявності у позивача об'єкта оподаткування в 2016 році від ОВС надійшло до ДФС України 24.09.2016р. виходячи з вимог п.п.267.6.3 п.276.6 ст.267 ПК України. Щодо твердження позивача про неможливість застосування змін до ПК України, які набрали чинності з 01.01.2016р. для нарахування йому транспортного податку, відповідач посилається на те, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 13.07.2016р. №7/11 були внесені зміни в частині визначення об'єкта оподаткування транспортного податку згідно статті 267 Податкового кодексу України та згідно п.4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №909-УШ визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Відтак, з 01.01.2016р. платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п'яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати (тобто понад 1033500 грн.), що також узгоджено із правовою позицією Верховного Суду у його постановах від 13.03.2018р. по справах №826/12427/16, №826/19300/16, від 28.03.2018р. по справі №803/1598/16. В частині доводів позивача щодо неможливості застосування Методики №66 від 18.02.2016р. відповідач зазначає, що правове навантаження цього документу має допоміжний характер для визначення об'єкта оподаткування, його окремих елементів внаслідок чого прийняття цього документу після 1 лютого 2016р. на виконання положень Податкового кодексу України не виключає можливість її застосування згідно висновків Верховного Суду у його постанові від 27.03.2018р. у справі №826/12417/16. За викладеного, відповідач вважає безпідставними посилання позивача на принцип стабільності та на те, що зміни до податкового законодавства були внесені пізніше за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, а отже і відсутні підстави для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення (а.с.21-25).

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки Toyota Land Cruiser 200, 2012 року випуску, тип пального В - бензин, об'єм циліндра двигуна 4608 куб. см., державний номер НОМЕР_1 з 12.08.2016р., що підтверджується змістом копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.34-35).

26.10.2016р. ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпра (на день розгляду справи перейменоване на ДПІ у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області) було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №1682-13 за яким на підставі п.п.267.6.2 п.267.6 ст. 267 Податкового кодексу України позивачеві було визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 10416,67 грн., що підтверджується копією відповідного податкового повідомлення-рішення та копією корінця цього рішення (а.с.8, 29).

Позивач оспорює вищенаведене податкове повідомлення-рішення, просить визнати його протиправним та скасувати посилаючись на те, що контролюючим органом вказане рішення прийняте з порушенням строків його прийняття, встановлених п.п.267.6.2 п.267.6 ст.267 ПК України, тобто після 01.07.2016р., з порушенням вимог п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12, п.п.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України, так як рішення органом місцевого самоврядування не було прийняте та оприлюднене до 15.07.2015р., безпідставного застосування Методики №66, оскільки її норми набрали чинності з 19.02.2016р., а відповідно, Мінекономрозвитку не могло надіслати ДФС до 1 лютого 2016р. Перелік транспортних засобів, які підлягають оподаткуванню у 2016р., окрім того, у відповідача була відсутня інформація щодо пробігу транспортного засобу позивача, а тому зазначене унеможливлювало встановлення його середньоринкової вартості за приписами наведеної Методики №66.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016р.» від 24.12.2015р. №909-УІІІ, який набрав чинності з 01.01.2016р., внесено зміни до об'єкта оподаткування транспортним податком, зокрема, у статтю 267 Податкового кодексу України.

Так, згідно п.п.267.1.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством, власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 цієї статті є об'єктами оподаткування.

У відповідності до п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку за п.п.267.6.1 п.267.6 ст.267 ПК України.

Приписами п.п.267.6.2 п.267.6 ст.267 ПК України встановлено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Так, згідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2016р. становила - 1378 грн., а, відповідно, 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016р. становив із розрахунку 750х1378 = 1 033 500,00 грн.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що об'єктами оподаткування у 2016 році є легкові автомобілі з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становила на 01.01.2016р. понад 1 033 500,00 грн., при цьому, передбачено, що у разі придбання такого автомобіля протягом року, транспортний податок сплачується фізичною особою, починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий транспортний засіб та контролюючий орган зобов'язаний надіслати такому платнику (новому власнику) податкове повідомлення-рішення після отримання інформації про перехід права власності. Також з 01.01.2016р. визначення середньоринкової вартості автомобілів, що є об'єктами оподаткування, покладено на Мінекономрозвитку за Методикою №66, затвердженою Кабінетом Міністрів України, яка набрала чинності з 19.02.2016р., виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля із розміщенням такого Переліку транспортних засобів, що є об'єктами оподаткування у 2016 році, на його офіційному веб-сайті.

Так, як вбачається зі змісту матеріалів справи, 12.08.2016р. позивач стала власником транспортного засобу - марки Toyota Land Cruiser 200, 2012 року випуску, тип пального В - бензин, об'єм циліндра двигуна 4608 куб. см., що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу (а.с. 34-35).

24.09.2016р. контролюючим органом від ОВС у відповідності до вимог п.п.267.6.3 п.267.6 ст.267 ПК України була отримана інформацію щодо придбання позивачем вказаного транспортного засобу, у зв'язку з чим у порядку та у строк встановлений, абзацом 2 п.п.267.6.2 п.267.6 ст. 267 ПК України, контролюючим органом позивачеві було визначено грошове зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік у розмірі 10416,67 грн. за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням, яке було надіслано на адресу позивача, що підтверджується копією відповідного рішення та копією витягу із інформаційної бази «Податковий блок» ДФС України (а.с. 27-29, 31).

Таким чином, виходячи з аналізу викладених вище обставин та норм п.п.267.6.2, п.п.267.6.3 п.267.6 ст.267 ПК України, можна дійти висновку, що відповідачем у встановленому вищенаведеними нормами порядку та у встановлений строк було надіслано позивачеві оспорюване податкове повідомлення-рішення, виходячи з того, що обов'язок відповідача надіслати податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності покладено на контролюючі органи абзацом 2 п.п.267.6.2 п.267.6 ст. 267 ПК України, у зв'язку з чим твердження позивача про порушення строку направлення на її адресу оспорюваного рішення спростовуються вищенаведеними нормами та відхиляються судом, так як суперечать наведеній нормі податкового законодавства.

Разом з тим, повноваження із визначення середньоринкової вартості автомобілів, які підлягають оподаткування транспортним податком у 2016 році покладені на центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику економічного розвитку за Методикою визначення середньоринкової вартості автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №66 від 18.02.2016р., яка набрала чинності з 19.02.2016р. (далі - Методика №66).

Таким центральним органом є - Мінекономрозвитку відповідно до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014р. №459.

Згідно до п.2 Методики №66 ( у редакції, чинній на 01.01.2016р.) передбачено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу автомобілів.

У разі коли фактичний середньорічний пробіг автомобілів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується - п.12 Методики №66 (у редакції, чинній на 01.01.2016р.).

У відповідності до вимог п.13 наведеної Методики №66 у відповідній редакції на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

При цьому, за п. 14 Методики №66 визначено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що середньоринкова вартість автомобілів, які є об'єктами оподаткування транспортним податком у 2016 році визначається саме Мінекономрозвитку, з урахуванням у тому числі і інформації про фактичний та нормативний середньорічний пробіг конкретного транспортного засобу та вказана інформація щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Як зазначив відповідач у своєму відзиві, оспорюване податкове повідомлення-рішення було прийнято на підставі відомостей наданих органами внутрішніх справ (щодо переходу права власності на транспортний засіб до позивача) та інформації, наданої Мінекономрозвитку, за якою легковий автомобіль марки - Toyota Land Cruiser 200, 2012 року випуску, тип пального В - бензин, об'єм циліндра двигуна 4608 куб. см. є об'єктом оподаткування у 2016 році ( з 12.08.2016р. по 31.12.2016р.) ( а.с. 23).

Проте, наведене не підтверджено відповідачем жодними належними, допустимими та достатніми доказами, жодної відповідної інформації, наданої Мінекономрозвитку за 2016 рік відповідачем про те, що вищенаведений автомобіль є об'єктом оподаткування у 2016 році суду не надано.

При цьому, отримання відповідачем інформація від Мінекономрозвитку щодо об'єктів оподаткування у 2016 році є сумнівним, з огляду на те, що така інформація повинна була бути подана Мінекономрозвитку до 01.02.2016р. згідно до вимог п.13 Методики №66, тоді як вказані правила щодо визначення середньоринкової вартості автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком згідно Методики №66 набрали чинності лише з 19.02.2016р.

Окрім того, згідно інформації із офіційного веб-сайту Мінекономрозвитку, де оприлюднюються відповідні Переліки транспортних засобів, такий Перелік легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2016 році, відсутній.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що прийняття відповідачем оспорюваного податкового повідомлення-рішення саме на підставі інформації, наданої Мінекономрозвитку про те, що легковий автомобіль позивача є об'єктом оподаткування у 2016 році не підтверджено жодними доказами, так як така інформація суду не надана, на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку відсутня, що свідчить про недоведеність відповідачем правомірності прийняття ним оспорюваного рішення, виходячи з вимог ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, надана відповідачем до відзиву копія витягу із інформаційної бази ДФС України «Податковий блок» про те, що автомобіль позивача підлягає оподаткуванню транспортним податком у 2016 році не містить інформації про середньоринкову вартість автомобіля позивача з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу відповідного автомобіля, а тому не є належним доказом на підтвердження правомірності прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення згідно до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з того, що інформація Мінекономрозвитку на 2016 рік, на підставі якої нібито було прийняте оспорюване рішення, відповідачем суду не була надана, а також така інформація відсутня і на веб-сайті Мінекономрозвитку.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано жодних доказів та не наведено обґрунтованих підстав, які б свідчили про правомірність прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням обставин встановлених судом та аналізу вищенаведених норм податкового законодавства.

Також слід зазначити, що підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення є саме отримана від Мінекономрозвитку інформація про автомобіль позивача. Таку інформацію матеріали справи не містять, відповідачем суду не надана, а тому впевнитись у наявності підстав у податкового органу для прийняття податкового повідомлення-рішення неможливо.

При цьому, судом ухвалою суду від 12.09.2018р. було витребувано від відповідача докази того, що автомобіль позивача, зазначений у позові, є об'єктом оподаткування у 2016 році, однак вказані вимоги суду відповідачем виконані не були та таких доказів суду відповідачем надано не було.

Судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 13.03.2018р. по справах №826/12427/16, №826/19300/16, від 28.03.2018р. по справі №803/1598/16, оскільки із їх змісту, дослідженого судом, видно, що судові рішення попередніх інстанцій було скасовано та справи направлені на новий розгляд, вказані постанови не містять будь-яких висновків, які підлягають застосуванню судом згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням того, що саме відповідачем не надано суду доказів, на підставі яких приймалося оспорюване податкове повідомлення-рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваного податкового повідомлення-рішення згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що при його прийнятті відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на викладене, вищевказане податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №1682-13 від 26.10.2016р. про визначення позивачеві транспортного податку за 2016 рік у розмірі 10416,67 грн. прийняте відповідачем з порушенням прав і інтересів позивача, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасуванню оспорюваного вищенаведеного податкового повідомлення-рішення.

Між тим, при прийнятті даного судового рішення судом відхиляються доводи позивача про порушення відповідачем вимог п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12, п.п.4.1.9 п.4.1 ст. 4 ПК України при прийнятті органом місцевого самоврядування - Дніпропетровською міською радою рішення №7/11 від 13.07.2016р. в частині внесення змін до попереднього рішення про визначення об'єкта оподаткування транспортного податку, з огляду на те, що пунктом 4 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону №909-УІІІ передбачено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені п.п. 12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України.

При цьому, слід зазначити, що вказаний Закон України №909-УІІІ набрав чинності, не визнаний не конституційним у встановленому законодавством порядку та підлягає застосуванню у відповідності до вимог Конституції України.

Також є помилковими і твердження позивача про те, що п.п.267.6.2 п.267.6 ст.267 ПК України не відповідає положенням ст. 58 Конституції України, оскільки, у даних правовідносинах до позивача при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення, жодним чином не застосовано зворотню дію в часі вказаної норми податкового законодавства, а обов'язок по сплаті транспортного податку покладено на позивача саме з дня придбання транспортного засобу позивачем, а саме: з 12.08.2016р. по 31.12.2016р., що не може свідчити про зворотню дію Закону в часі та спростовується наведеними обставинами у справі та наданими доказами.

Є безпідставними і доводи позивача щодо неоднозначного (множинного) трактування прав та обов'язків платника податків або контролюючих органів внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, у разі коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів суперечать між собою, рішення приймається на користь платника податків за приписами п.п.4.1.4, п.4.1 ст.4, п.56.21 ст.56 ПК України, з огляду на те, що норми ст. 267 ПК України, Методики №66 щодо визначення об'єктів оподаткування транспортним податком у 2016 році чіткі та не містять неоднозначного (множинного) трактування прав і обов'язків платників такого податку чи контролюючих органів, а відповідно, підстави для застосування п.п.4.1.4, п.4.1 ст.4, п.56.21 ст.56 ПК України у адміністративного суду відсутні.

Посилання позивача на неможливість застосування Методики №66 через її набрання чинності з 19.02.2016р. до спірних правовідносин є неприйнятним, з огляду на те, що правове навантаження цього документу має допоміжний характер для визначення об'єкту оподаткування, його окремих елементів, внаслідок чого прийняття цього документу після 1 лютого 2016 року на виконання положень Податкового кодексу України не виключає можливість її застосування з огляду на положення, закріплені частиною другою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Зазначена правова позиція узгоджується із позицією Верховного Суду у його постанові від 27.03.2018р. по справі №826/12417/16, яка підлягає застосуванню адміністративним судом згідно до вимог ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, відхилення судом вищенаведених доводів позивача не перешкоджає задоволенню даного адміністративного позову з урахуванням того, що відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів того, що автомобіль позивача є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, а судом такі обставини за наявними в матеріалах справи документами не встановлені з урахуванням вимог ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що згідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати сплачуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

За таких обставин та враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, підлягають стягненню з бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. згідно квитанції №0.0..1 від 07.08.2018р. (а.с. 3).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1682-13 від 26.10.2016р. - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області форми «Ф» №1682-13 від 26.10.2016р.

Стягнути з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49107, м. Дніпро, вул. Високовольтна, 24, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва