Справа № 826/16762/17
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ганечко О.М.

суддів Федотова І.В.

Коротких А.Ю.

при секретарі Біднячук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.09.2018 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТРІСТ» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкової вимоги, податкових повідомлень-рішень, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просив визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві форма «Ю» від 01.12.2014 №13362-25 та визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 18.07.2016 №, від 18.07.2016 №.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.09.2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва від 18.07.2016р. № та №.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволені позову в повному обсязі.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з'ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Станом на 18 грудня 2018 року відповідачем не надано до суду письмового відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу.

У відповідності до ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Представник позивача не з'явився, будучи належним чином повідомленим, що не перешкоджає слуханню спірного питання.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на прибуток ТОВ «Інтріст» за 2015 рік та 2013-2014 роки, своєчасності сплати податку на прибуток за 2014 рік та повноти сплати податку на доходи нерезидентів за 2014 рік.

За результати вказаної камеральної перевірки ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві складено акт перевірки від 06.07.2016 №5724/26-53-12-05 та прийняті податкові повідомлення-рішення від 18.07.2016:

-№, відповідно до якого, внаслідок встановленого порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на прибуток, визначеного п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, на підставі статті 126 Податкового кодексу України, за затримку на 210 календарних днів сплати грошового зобов'язання в сумі 517676,00 грн., до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 20% в сумі 103535,20 грн.;

- №, відповідно до якого, внаслідок встановленого порушення норм пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України та наказу Міністерства доходів і зборів України від 30.12.2013 №872 (що діяв на момент подання декларації з податку на прибуток за 2013 рік), позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 189530,00 грн., з яких 170596 грн. - за податковим зобов'язанням та 18934 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Водночас, позивач просить скасувати податкові вимогу державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 01.12.2014 №13362-25 про сплату податкового боргу в розмірі 14557,48 грн., оскільки позивач такої вимоги не отримував, а про існування якої стало відомо лише з ухвали суду.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим кодексом України.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п.75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Так відповідно до пп.75.1.1 п.75.1 статті 75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Статтею 76 Податкового кодексу України, визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу, у якій зазначено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень, складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до пп.16.1.3 п.16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, визначено, що податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

У той же час, згідно з п.49.1 статті 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно із п.54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п.57.1 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.87.1 статті 87 Податкового кодексу України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплату грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також:

а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника);

б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів;

в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

Разом з тим, відповідно до п.50.1 статті 50 Податкового кодексу України, у разі, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Згідно зі статтею 126 Податкового кодексу України, у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 126.1 статті 126.1 Податкового кодексу України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов'язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов'язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до податкового органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок з урахуванням вимог статті 50 Податкового кодексу України, то з поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні.

Ураховуючи вищезазначені норми закону, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що відповідальність за виправлення інформації податкових декларацій в частині зміни розміру податкових зобов'язань наступає тільки в разі подання уточнюючої податкової декларації в зв'язку із виявленням факту заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів. В разі ж завищення податкових зобов'язань в податкових деклараціях та фактичної сплати суб'єктом господарювання податків в розмірах, визначених Податковим кодексом України, відповідальність платника податків не наступає.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтріст» подано податкову декларацію з податку на прибуток за 2013 рік, згідно з якою задекларовано податок на прибуток підприємств в сумі 574987,00 грн., 13.03.2014 подано уточнюючу декларацію з податку на прибуток підприємств за 2013 рік, згідно з якою зменшено нараховану суму податку на 364416,00 грн.

Податкову декларацію з податку на прибуток підприємств (звітну за 2014 рік подано 02.03.2015, згідно з якою задекларовано податок на прибуток в сумі 517676,00 грн.; податкову декларацію з податку на прибуток підприємств (уточнюючу) за 2014 рік було подано 02.09.2016, згідно з якою зменшено податок на прибуток на суму 57736,00 грн.; податкову декларацію з податку на прибуток підприємств (уточнюючу) за 2014 рік було подано 21.09.2016, згідно якої було зменшено податок на прибуток на суму 57736,00 грн. та внесено виправлення до рядка 16 ЗП податкової декларації з податку на прибуток підприємств, відповідне зменшення включено до додатку ЗП до рядка 16 ЗП податкової декларації з податку на прибуток підприємств за звітній 2014 рік. Загалом за 2014 рік задекларовано податок на прибуток в розмірі 459940,00 грн. (рядок 19 податкової декларації). Податкову декларацію з податку на прибуток підприємств (уточнюючу) за 2014 рік подано 22.09.2016, згідно з якою було зменшено податок на прибуток в розмірі 57736,00 грн., внесено виправлення до рядків 16,27 ЗП податкової декларації з податку на прибуток підприємств.

Податкову декларацію з податку на прибуток підприємств (звітну) за 2015 рік було подано 29.02.2016, згідно з якою задекларовано податок на прибуток в сумі 501455,00 грн. Податкову декларацію з податку на прибуток підприємств (уточнюючу) за 2015 рік було подано 11.08.2016, згідно з якою задекларовано податок на прибуток в сумі 397595,00 грн., податкову декларацію з податку на прибуток підприємств (уточнюючу) за 2015 рік було подано 22.09.2016, згідно з якою задекларовано податок на прибуток в сумі 397595,00 грн. та зменшено податкові зобов'язання звітного (податкового) період, що уточнюється на 103860,00 грн.

Водночас, в наступному позивачем було виявлено помилку та подано 01.08.2016 уточнюючий спрощений фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва, згідно з яким було задекларовано фінансовий результат до оподаткування в розмірі 8535000,00 грн., що відповідає рядку 2 податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2015 рік (уточнюючий) від 22.09.2016 та задекларовано дохід в розмірі 5539,00 грн.

В свою чергу, контролюючий орган зазначає, що позивачем при заповненні податкових декларацій за 2012, 2013 та 2014 рік допущено помилку, а саме, задекларовано авансовий внесок , що підлягає сплаті щомісячно при задекларованому доході менше 10 млн. грн., а згідно наданих платіжних доручень, в період з січня 2013 року по жовтень 2015 року було сплачено суми, однак в призначенні платежу зазначено: «авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств», в результаті чого зазначені суми було відображено і інтегрованій картці платника за кодом класифікації платежу 11024000 Авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств. І лише згідно платіжного доручення від 12.03.2014 №215 призначення платежу є «податок на прибуток приватних підприємств».

Крім того, позивачем подано 22.03.2016 спрощений звіт суб'єкта малого підприємництва, додаток 2 до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 «Фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва», згідно з яким задекларовано фінансовий результат до оподаткування в розмірі 7431000,00 грн., яким помилково задекларовано доходи в розмірі 6643,000 грн.

Відповідно до частини п'ятої статті 45 Податкового кодексу України, податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік», наказу Міністерства фінансів України №11 від 14.01.2011 «Про бюджетну класифікацію» податок на прибуток підприємства (код 11020000) складається, зокрема з самого податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів (код 11020300), та авансових внесків з податку на прибуток таких підприємств (код 11023300).

Тобто, сплата податку на прибуток підприємств, і сплата авансових внесків з податку на прибуток підприємств, є складовими частинами одного податку (платежу) - податку на прибуток підприємств, що здійснюється в межах одного коду класифікації доходів бюджету - 1102, відтак, що авансовий внесок з податку на прибуток підприємств - це лише форма сплати податку на прибуток підприємств.

При цьому, копіями платіжних доручень , які містяться в матеріалах справи, підтверджується факт своєчасності сплати задекларованих позивачем сум з податку на прибуток приватних підприємств.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення від 18.07.2016 №, № підлягають скасуванню, оскільки відповідачами не надано доказів правомірності збільшення позивачу сум грошового зобов'язання з податку на прибуток та нарахування позивачу штрафних санкцій за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування податкової вимоги ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві форма «Ю» від 01.12.2014 №13362-25, колегія суддів зазначає наступне.

Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві винесено податкову вимогу від 01.12.2014 №13362-25 згідно якої загальна сума податкового боргу платника податків становить станом на 30.11.2014: основний платіж - 0 грн., штрафні санкції - 14557,48 грн., підставою для нарахування заборгованості є нарахування платником самостійно зобов'язань, згідно поданої податкової декларації з податку на прибуток підприємств від 03.03.2014 №.

Відповідно до пункту 56.11. статті 56 Податкового кодексу України, не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно приписів пункту 57.1. статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно пункту 59.4. статті 59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до приписів статті 59 Податкового кодексу України формування податкової вимоги можливо лише за умови існування безспірної погодженої суми податкового боргу.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

При цьому в матеріалах справи міститься копія поштового повідомлення про вручення згаданої податкової вимоги позивачу, а саме - 08.12.2014.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що сума податкового зобов'язання самостійно визначена платником податків в поданих деклараціях, отже, сума податкового зобов'язання є узгодженою, відтак суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що позовні вимоги про скасування податкової вимоги ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 01.12.2014 №13362-25 є необґрунтовані.

Водночас, позовна вимога щодо зобов'язання Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві внести зміни до інтегрованої картки платника податку ТОВ «Інтріст» шляхом включення відомостей про податковий борг з податку на прибуток в загальному розмірі 321959,93 грн. задоволенню не підлягає як похідна, враховуючи відмову у скасуванні податкової вимоги від 01.12.2014 №13362-25.

За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у її задоволенні необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.09.2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді І.В. Федотов

А.Ю. Коротких

Повний текст постанови виготовлено 15 січня 2019 року.