Справа № 823/2636/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/2636/18 Головуючий у 1 інстанції: Кульчицький С.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Кузьмишиної О.М. Файдюка В.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Приватного нотаріуса Черкаського нотаріального округу Алексєєва Максима Юрійовича, третя особа - Публічне акціонерне товариство КБ "ПриватБанк" про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Приватного нотаріуса Черкаського нотаріального округу Алексєєва Максима Юрійовича, третя особа - Публічне акціонерне товариство КБ "ПриватБанк", в якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.02.2017 року індексний номер 33724765.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року закрито провадження у справі.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач - ОСОБА_5 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Також, просить постановити окрему ухвалу відповідно до ст 324 КАС України. В апеляційній скарзі апелянт вказує, що дану справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства з тих підстав, що предметом дослідження у даній справі є виключно владні управлінські функції та дії приватного нотаріуса, який з 01 січня 2016 року є державним реєстратором, а отже, суб'єктом владних повноважень, дії якого оскаржуються в порядку адміністративного судочинства.

26 грудня 2018 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

08 січня 2019 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_5 надійшла відповідь на відзив, яку долучено до матеріалів справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підсудний адміністративному суду та повинен розглядатися за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що, згідно кредитного договору №CSIPGI від 24.12.2007, ЗАТ КБ "ПриватБанк" надало ОСОБА_5 кредит у розмірі 200 000 грн. на термін до 24.12.2016, в свою чергу ОСОБА_5 зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленні вказаними договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки від 24.12.2007, за яким ЗАТ КБ "ПриватБанк" прийняв в іпотеку квартиру загальною площею 44 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на праві власності належала ОСОБА_5

14 лютого 2012 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 13.04.2012, позов ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково. Звернуто стягнення заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № CSIPGІ від 24.12.2007, в розмірі 201755 грн. 11 коп. на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 44 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_5, шляхом реалізації предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» із застосуванням процедури, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, 06.02.2017 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим Максимом Юрійовичем за ПАТ КБ "ПриватБанк" зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 44 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, індексний номер 33724765.

Позивач вважає, що оскаржуваний реєстраційний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вчинено з порушенням норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а запис про державну реєстрацію права на спірну квартиру за ПАТ КБ "ПриватБанк" є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем в порушення Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року за № 1127 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не з'ясовано і не перевірено відповідність заявлених прав та поданих документів вимогам законодавства.

З обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи (здебільшого між позивачем та третьою особою), у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки - квартири позивача, а отже, правовідносини, які виникли між сторонами, випливають виключно з правовідносин, пов'язаних з правом власності на квартиру, тобто спір між ними виник не у зв'язку із виконанням або невиконанням суб'єктом владних повноважень публічно - владних управлінських функцій, в тому числі, делегованих.

Оскільки, позивач вбачає у наслідках, які спричинені прийняттям рішення про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ "ПриватБанк" на об'єкт нерухомого майна, порушення, пов'язані саме з реалізацією своїх майнових інтересів щодо володіння, користування та розпорядження (права власності) відповідним об'єктом, визнання таких рішень протиправними та їх скасування є способом захисту саме майнових прав та інтересів позивача.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 серпня 2018 року у справі № 826/7122/15, зазначено, зокрема, «Предметом оскарження у даній справі є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (квартиру), визнання незаконною держреєстрацію на спірну квартиру та скасування запису.

На момент звернення до суду право власності на нерухоме майно, а саме на спірну квартиру перейшло до третьої особи у справі (на підставі договору іпотеки та договору відступлення права вимоги), тобто спірні правовідносини пов'язані з невиконанням умов цивільно-правових договорів (кредитного та іпотечного), а позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного права позивача.

Велика Палата Верховного Суду, незважаючи на участь у спорі суб'єкта владних повноважень, дійшла висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України».

Також, аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 816/1604/17, від 28 серпня 2018 року у справі № 820/8219/15 та від 22 серпня 2018 року у справі № 820/4673/16.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що спір у справі між сторонами виник поза межами публічно-правових правовідносин, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Частина 1 статті 2 КАС України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В силу п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України слідує, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведеними положеннями процесуального закону визначено перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій. Викладене, на переконання колегії суддів, підтверджує відсутність в адміністративних судів правових підстав для вирішення питань про право цивільне у межах оскарження таких дій, рішень чи бездіяльності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права має розглядатися як спір, що пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження спірним майном. Оскільки позивач не був заявником стосовно реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на нерухоме майно ПАТ КБ "ПриватБанк", тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, тому такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на рухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 04.04.2018 року у справі № 817/1048/16, від 18.04.2018 року у справі № 804/1001/16 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах щодо державної реєстрації прав.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на рухоме, нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін.

Наведений висновок відображений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі №823/2042/16.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а в порядку цивільного судочинства.

Щодо вимог апелянта про постановлення окремої ухвали відповідно до ст. 324 КАС України.

Згідно ст. 324 КАС України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

В силу ч. 1 ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Отже, з наведеного слідує, що підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону. Крім того, суд має право, але не зобов'язаний постановляти окрему ухвалу.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 250, 310, 312, 313, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Кузьмишина О.М. Файдюк В.В.

Повний текст постанови виготовлено 15.01.2019 року