Справа № 441/64/18
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/38/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06 вересня 2018 року (головуючий суддя Яворська Н.І., м. Городок) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби, заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Скоромного Я.І. про скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби, заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Скоромного Я.І. в якому просила скасувати постанову відповідача № 5512/20900/17 від 21.11.2017 та закрити провадження у справі про порушення митних правил передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 06 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено. Скасовано постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС начальника управління протидії митними правопорушеннями та міжнародної взаємодії Скоромного Ярослава Ігоровича від 21.11.2017 в справі про порушення митних правил № 5512/20900/17 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Львівська митниця Державної фіскальної служби оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а крім того, судом порушено норми матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішення Городоцького районного суду Львівської області і прийняти нову постанову - про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що не відповідає дійсним обставинам та матеріалам адміністративної справи твердження суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про належне оповіщення позивача про дату та місце розгляду справи.

Так, відповідно до ст. 526 Митного кодексу України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Протоколом про ПМП від 25.10.2017 № 5512/20900/17, примірник якого 25.10.2017 був вручений гр. ОСОБА_1 під підпис, позивача було повідомлено про дату розгляду справи, а саме: 21 листопада 2017 року з 10 год. 00 хв. за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 369, - Львівська митниця ДФС.

Отже, про час та місце розгляду справи про порушення митних правил позивач була належним чином повідомлена, проте, на розгляд справи не з'явилась, клопотань про перенесення розгляду справи від неї не надходило.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що згідно інформації, яка міститься в єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС) Департаменту митної справи ДФС України ОСОБА_1 ввезла на митну територію України те не вивезла за її межі транспортний засіб «Mercedes-Benz А170», реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов автомобіля № НОМЕР_2.

Згідно п. 7 «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» затверджених Наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 № 1118, власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Згідно п. 9 цих же Правил не підлягає пропуску через митний кордон України транспортний засіб, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Пунктом 34 частини 1 статті 4 МК України визначено, що перевізник - особа, яка здійснює перевезення товарів через митний кордон України та/або між органами доходів і зборів на території України або є відповідальною за такі перевезення. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 191 МК України перевізники зобов'язані: у строк, встановлений статтею 95 цього Кодексу, доставляти товари до органу доходів і зборів призначення, а також подавати передбачені законодавством документи на них. При цьому, посвідчення водія не входить до переліку документів, необхідних для здійснення митного контролю та пропуску транспортних засобів, і митні органи не перевіряють наявність/відсутність в особи, що переміщує транспортний засіб через митний кордон України, права на керування ним, тож посилання суду першої інстанції на відсутність такого не спростовує факту ввезення позивачем на митну територію України вказаного вище автомобіля.

Враховуючи, що транспортний засіб було ввезено на митну територію України позивачем, обов'язок вивезення такого покладено саме на гр. ОСОБА_1 Проте, даний обов'язок позивачем виконаний не був, у зв'язку з чим Львівською митницею ДФС правомірно притягнуто гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Щодо звернення гр. ОСОБА_1 до правоохоронних органів про вчинення відносно неї шахрайських дій, то апелянт зазначає, що відповідно до ч.6 ст. 78 КАС України тільки вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому факт звернення у правоохоронні органи не підтверджує, що проти гр. ОСОБА_1 вчинені злочинні дії, і на даний момент інформації про прийняте рішення щодо вчинення відносно неї протиправних дій третіх осіб - немає.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови в справі про порушення митних правил від 21.11.2017 № 5512/20900/17 в зону митного контролю 25.10.2017 по смузі руху «Зелений коридор» в пункті пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС прибув транспортний засіб марки «VW TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_3, в якому в якості пасажира переміщалася ОСОБА_1, яка слідувала з України в Республіку Польща. В ході митного контролю вказаного транспортного засобу та внесення даних про нього та особу, яка його переміщувала, в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України виявилось, що 30.06.2017 через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС ОСОБА_1 ввезла на митну територію України транспортний засіб марки «Mersedes-Benz А170», р.н. НОМЕР_1, кузов автомобіля НОМЕР_2 без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст. 95 МК України. Станом на 25.10.2017 інформація в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України про вивезення з митної території України вказаного автомобіля, відсутня. У зв?язку з цим, державним інспектором відділу митного оформлення №4 митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС стосовно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил №5512/20900/17 від 25.10.2017.

Розглядаючи спір, судом першої інстанції віно враховано, що статтею 489 Митного Кодексу України передбачено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 381 МК України встановлено, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до ст. 90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Статтею 95 Митного кодексу України встановлено строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно ч. 3 ст. 470 МК України встановлено адміністративну відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрату цих товарів, транспортних засобів, документів чи видачу їх без дозволу органу доходів і зборів, у вигляді накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до положень ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Згідно ч. 2 ст. 494 МК України, протокол про порушення митних правил повинен містити такі дані: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім'я, по батькові посадової особи, яка склала протокол; необхідні для розгляду справи відомості про особу, яка притягується до відповідальності за порушення митних правил, якщо її встановлено; місце, час вчинення, вид та характер порушення митних правил; посилання на статтю цього Кодексу, що передбачає адміністративну відповідальність за таке порушення; прізвища та адреси свідків, якщо вони є; відомості щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів, вилучених згідно із статтею 511 цього Кодексу; інші необхідні для вирішення справи відомості.

Згідно ст. 486 МК України, завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог Закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні відомості про належне оповіщення позивача про час, дату та місце розгляду справи, що є істотним порушенням її права на захист, гарантованим положеннями Конституції України. Однак, такі твердження суду не відповідають доказам, що містяться в матеріалах справи. Так, згідно протоколу про порушення митних правил від 25.10.2017 № 5512/20900/17 (а.с. 7-10), примірник якого 25.10.2017 вручений ОСОБА_1 під підпис, позивача було повідомлено про дату розгляду справи 21 листопада 2017р. з 10 год. 00 хв. за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 369, - Львівська митниця ДФС.

Крім того, помилковими є покликання суду першої інстанції, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови відповідача, на відсутність посвідчення водія у ОСОБА_1.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що за даними диспетчера ЗМК та пасажирського пункту пропуску (а.с. 34) 30.06.2017 транспортний засіб переміщувала через митний кордон ОСОБА_1 що проживає за адресою АДРЕСА_1, а згідно паспортних даних (а.с. 15 зворот) позивач зареєстрована з 06.12.2005 проживаючою в АДРЕСА_2.

Дана обставина не була предметом дослідження при розгляді справи про порушення митних правил і дані розбіжності не усунені митним органом.

Ця ж обставина була залишена поза увагою і суду першої інстанції.

За таких обставин, оскільки особа порушника митних правил не була ідентифікована в повній мірі, то суд апеляційної інстанції вважає, що постанову відповідача від 21.11.2017 в справі про порушення митних правил № 5512/20900/17 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України слід скасувати.

Крім того, судом першої інстанції поза увагою залишено ту обставину, що позивачка просила закрити провадження у справі про порушення митних правил і така позовна вимога не вирішена судом першої інстанції. Більше того, згідно вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити як в мотивувальній частині так і резолютивній.

Тому, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби задовольнити частково, рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06 вересня 2018 року по справі № 441/64/18 - змінити.

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС від 21.11.2017 року в справі про порушення митних правил № 5512/20900/17 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України, а справу про порушення митних правил № 5512/20900/17 - закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.М. Судова-Хомюк