Справа № 826/16525/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 січня 2019 року № 826/16525/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВідділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві
прозобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1.) звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві (надалі - ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві) з вимогами: зобов'язати державного виконавця Удавіцьку Є.В. зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 яка є предметом іпотеки за Договором іпотеки від 27.07.2010 року.

Позов мотивований наступними обставинами. 27.07.2010 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладений Договір позики, за яким позивач передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 898 576,00 грн. У забезпечення виконання даного Договору позики укладено Договір іпотеки від 27.07.2010 року, за яким Іпотекодавець (ОСОБА_2.) передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. За даним Договором Іпотекодержателем є ОСОБА_1

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх обов'язків за Договором позики, 24.07.2012 року нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анахіною В.М. видано виконавчий напис №1684, який був переданий до ВДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві.

Згодом, виконавчою службою відкрито виконавче провадження №36243923 та накладено арешт на все майно Боржника - ОСОБА_2, в т.ч. на квартиру АДРЕСА_1

Оскільки дане обтяження унеможливлювало реалізацією Іпотекодержателем права щодо задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, позивач неодноразово звертався до державного виконавця ВДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві Удавіцької Є.В. з вимогою про зняття арешту з предмета іпотеки, якою врешті була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, де зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Однак, зважаючи на те, що дана постанова в частині щодо припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення не внесення в реєстр обтяжень, позивач був змушений звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2016 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 10.10.2017 року №4724 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2017 року визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/16525/16 та вказану справу 20.10.2017 року передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2017 року прийнято до провадження та призначено судове засідання.

15.12.2017 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України в новій редакції (далі по тексту - КАС України), визначеній Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року.

Згідно пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні 15.01.2018 року прийнято до розгляду подані позивачем уточнення до адміністративного позову, в яких позивач наполягає на порушенні відповідачем прав позивача як Іпотекодержателя, оскільки накладення арешту на майно, що перебуває у заставі перешкоджає задоволенню вимог Іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки. Позивач наголошує на тому, що Іпотекодержатель має право на звернення стягнення на заставне майно, але в даному випадку він обмежений через його незаконне обтяження арештом. У зв'язку з наведеним позивач просить суд зобов'язати ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 яка є предметом іпотеки за Договором іпотеки від 27.07.2010 року.

Розгляд справи неодноразово відкладався у зв'язку з ненаданням відповідачем на вимогу суду матеріалів виконавчого провадження №36243923.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві і в уточненнях до неї.

На вимогу суду ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві направило супровідним листом матеріали ВП №36243923, в якому уповноважений представник відповідача також висловив клопотання про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку письмового провадження.

На підставі заяв представників сторін судом постановлена ухвала про продовження розгляду справи відповідно до частини 3 статті 194 КАС України в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

27.07.2010 року між ОСОБА_5, що діяв від імені і в інтересах ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) укладено Договір позики грошей, за умовами якого Позикодавець при укладені цього договору передав у власність Позичальнику строком до 27.07.2011 року грошові кошти в розмірі 898576,00 грн, що за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками міста Києва складає 113600,00 доларів США.

В пункті 7 Договору зазначається, що якщо Позичальник не поверне позичені гроші до вищевказаного строку або пропустить одну з виплат, то Позикодавець має право пред'явити цей договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України.

В цей же день між ОСОБА_5, що діяв від імені і в інтересах ОСОБА_1 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) був укладений Договір іпотеки, яким забезпечувалось виконання зобов'язання, що виникло у Іпотекодавця, на підставі договору позики, посвідченого 27.07.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. за реєстровим №1689 (Основний договір).

Згідно підпункту 1.2 у забезпечення виконання зобов'язань за основним договором Іпотекодавець передає в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, надалі - «Предмет іпотеки».

Сторони оцінили Предмет іпотеки в суму 898576,00 грн (п.2.1 Договору іпотеки).

У відповідності до підпункту 5.2 Договору іпотеки, у разі порушення основного зобов'язання або умов цього договору Іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання в не менше ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати стягнення на Предмет іпотеки.

Підпунктом 5.3 цього ж Договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов'язань за основним договором, сторони домовились про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено будь-яким шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку», у тому числі й шляхом вчинення виконавчого напису з покладенням обов'язку оплати нотаріальних дій на Іпотекодавця.

24.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру номер 71 в будинку номер 45 по вулиці Червоноармійській в місті Києві відповідно до підпункту 5.3 Договору іпотеки, посвідченого Анохіною В.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 27.07.2010 року за реєстровим №1689.

24.01.2013 року ОСОБА_1 звернувся до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві із заявою, в якій просив прийняти на виконання виконавчий документ - виконавчий напис нотаріуса від 24.07.2012 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості 1311257 грн.

28.01.2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Шиян О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №1684, виданого 24.07.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 1311257,00 грн на користь стягувача ОСОБА_1 Виконавчому провадженню присвоєний номер 36243923.

28.01.2013 року виконавцем також була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою, з метою виконання виконавчого документа, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено здійснювати відчуження вказаного майна, яке належить боржнику - ОСОБА_2

23.06.2015 року державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ Удавіцькою Є.В. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві, якою, з урахуванням положень пункту 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ - виконавчий напис №1684 виданий 24.07.2012 року повернуто стягувачу.

Пунктом 2 резолютивної частини постанови припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Однак, постановою від 01.06.2018 року старшим державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ Удавіцькою Є.В. винесено постанову про виправлення технічної помилки, відповідно до якої встановлено, що при винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.06.2015 року допущено технічну помилку у роботі ЄДРВП, а саме не виключено з постанови « 2. Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення». Ураховуючи викладене, на підставі статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» даною постановою виправлено технічну помилку у постанові про повернення виконавчого документу стягувачеві, а саме виключити з постанови пункт « 2.Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення».

Таким чином, на день розгляду справи по суті залишається чинним накладений постановою від 28.01.2013 року арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено здійснювати відчуження вказаного майна, яке належить боржнику - ОСОБА_2

Оцінивши встановлені у справі обставини, суд, при вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача, враховує наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про іпотеку» у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України від 21.04.1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (тут і далі - в редакції на день виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 Закону регламентовані права та обов'язки державного виконавця.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

У відповідності до частини третьої ст.11 вказаного Закону, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку тощо.

Згідно частини першої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Частиною другою цієї ж норми Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ст.57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Із аналізу наведених норм вбачається, що після відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен у повному обсязі вчиняти виконавчі дії, направлені, у першу чергу, саме на виконання виконавчого документа, у тому числі, здійснювати накладання арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження.

Порядок повернення виконавчого документу стягувачу регламентований статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Перелік підстав для повернення виконавчого документу, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, стягувачу, викладений у частині першій зазначеної статті Закону.

Зокрема, виконавчий документ повертається стягувачу у разі наявності встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення (пункт 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»).

У даних правовідносинах заборона щодо звернення стягнення на майно боржника встановлена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який вступив в законну силу 07.06.2014 року та під дію якого підпадає боржник (ОСОБА_2.).

Згідно статті 1 вказаного Закону, протягом його дії, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Щодо зняття арешту, накладеного на майно боржника, то суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Підставлю для прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає, крім іншого, статтю 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною першою даної норми Закону України «Про виконавче провадження» встановлюється, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Із аналізу вказаних норм вбачається, що законодавцем передбачено зняття арешту з майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа органу який його видав, зокрема, до суду. Вказані норми не передбачають зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа саме стягувачу.

Також, окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню, визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за 489/20802 (далі по тексту - Інструкція, у відповідній редакції).

Згідно пункту 3.17 Інструкції, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Суд зауважує, що наведені положення Інструкції не суперечать статтям 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження» і не дозволяють органу державної виконавчої служби зняти арешт з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа саме стягувачу.

Разом з тим, норми Закону України «Про виконавче провадження» не виключають можливості зняття арешту з майна, належного боржнику, при поверненні виконавчого документа стягувачу.

Так, стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження», передбачає порядок та випадки зняття арешту з майна.

Згідно частини першої вказаної статті Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника (частина друга статті 60 Закону України «Про виконавче провадження»).

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (частина третя статті 60 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований (частина четверта статті60 Закону України «Про виконавче провадження»).

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (частина п'ята сатті60 Закону).

Також, у відповідності до пункту 3.15 Інструкції з організації примусового виконання рішень про повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному у статті 47 Закону. При цьому в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов'язково роз'яснюється порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Відновлення виконавчого провадження регламентоване нормами статті 51 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно частини першої статті 51 Закону, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Перелік підстав для відновлення виконавчого провадження є вичерпним.

Втім, суду не надано доказів наявності зазначених вище підстав для відновлення ВП №36243923.

Отже, провадження після повернення виконавчого документа не буде проводитись, а майно боржника залишиться під арештом, тобто арешт майна боржника буде існувати окремо від виконавчого провадження.

У разі ж повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання, питання щодо відкриття виконавчого провадження буде вирішено на загальних підставах за приписами Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, арешт з майна боржника ОСОБА_2. може бути знятий в судовому порядку згідно частини п'ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», так як виконавчий документ повернутий стягувачу і необхідність забезпечення виконання рішення суду шляхом накладення арешту відпала.

Оцінюючи правомірність постанови відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта.

Також, відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, бездіяльністю відповідача порушуються інтереси позивача, що надає право суду зобов'язати виконавчий орган зняти арешт з майна боржника, накладеного в межах виконавчого провадження ВП №36243923, відповідно наявні законні підстави для їх задоволення та зобов'язання відповідача звільнити з-під арешту об'єкт нерухомого майна боржника ОСОБА_2., а саме: квартиру АДРЕСА_1, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у ВП №36243923.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із задоволенням позову підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві звільнити з-під арешту об'єкт нерухомого майна боржника ОСОБА_2, а саме: квартиру АДРЕСА_1, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у ВП №36243923.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя: Н.А. Добрівська