Справа № 826/12302/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 січня 2019 року № 826/12302/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали адміністративної справи

за позовом Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" (01601,м.Київ, вул.Володимирська, 42)
доМіністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул.Городецького, 13)
про визнання протиправним та скасування наказу №2226/7 від 02.07.2018, зобов'язання вчинити дії ,
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Комунальне підприємство з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» (далі по тексту - позивач) до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, в якому просить:

- визнати бездіяльність Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України;

- скасувати наказ Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України від 02 липня 2018 року №2226/7 про відмову у задоволенні скарги Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» від 15 червня 2016 року №114/3078 без розгляду її по суті КП «Житлоінвестбуд-УКБ»;

- зобов'язати Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України визнати бездіяльність, а наказ від 02 липня 2018 року №2226/7 про відмову у задоволенні скарги Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» від 15 червня 2016 року №114/3078 без розгляду її по суті як незаконно винесений з порушенням норм чинного законодавства України.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що при прийнятті оскаржуваного наказу від 02 липня 2018 року №2226/7 Міністерством юстиції України протиправно не встановлено факту порушеного права позивача як власника нерухомого майна, яке на підставі вчинення реєстраційних дій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. відчужено на користь ОСОБА_2

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Копію ухвали суду від 04 вересня 2018 року представник відповідача отримав 11 жовтня 2018 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

05 жовтня 2018 року представник Міністерства юстиції України подав до суду відзив на адміністративний позов, у якому зазначив, що оскаржуваний наказ №2226/7 від 02 липня 2018 року є законним, оскільки дослідивши зміст скарги, Комісія дійшла висновку, що скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною 5 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», адже скарга не містить відомостей про наявність або відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може бути наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав.

На думку представника Міністерства юстиції України, останній не вбачає порушень Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації при розгляді скарги Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ».

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій стверджував про наявність підстав для задоволення позовних вимог, адже приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. здійснено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за гр. ОСОБА_2 на підставі свідоцтва, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09 липня 2012 року до введення житлового будинку в експлуатацію, в той час як сертифікат видано Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в місті Києві 28 вересня 2012 року серія НОМЕР_1.

Судом відповідно до вимог статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України замінено Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України на належного відповідача - Міністерство юстиції України (далі по тексту - відповідач).

З огляду на викладене вище та відсутність клопотань сторін про розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

В С Т А Н О В И В:

15 червня 2018 року Комунальне підприємство з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» звернулось до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України із скаргою №114/3078, в якій просило:

- надати висновок з приводу порушення приватним нотаріусом Змисловькою Тетяною Василівною чинного законодавства України при здійсненні 01 лютого 2018 року реєстрації права власності на трьохкімнатну квартиру загальною площею 92,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_2;

- скасувати реєстрацію права власності на трьохкімнатну квартиру загальною площею 92,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_2, здійснену приватним нотаріусом Змисловською Тетяною Василівною та всі подальші реєстрації, здійснені відносно вказаного об'єкта.

В обґрунтування даної скарги позивач зазначив, що Комунальне підприємство з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 24 травня 2004 року №850 «Про надання дозволу на реконструкцію та забудову території мікрорайону, обмеженого вулицями Попудренка, Мініна, Червоноткацькою та Червоногвардійською у Дніпровському районі м. Києва» здійснило будівництво житлового будинку №13-А на вул. Краківській у Дніпровському районі м. Києва за рахунок залучених та власних коштів.

Також у скарзі вказано, що всі майнові права на квартиру АДРЕСА_1 належать позивачу, а вказана квартира обліковується на Комунальному підприємстві з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» як нереалізована.

Крім того, у даній скарзі позивачем повідомлено, що Комунальне підприємство з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» не перебувало у договірних відносинах на придбання майнових прав на АДРЕСА_1 з ОСОБА_2

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивачем до скарги додано: копію розпорядження Київської міської державної адміністрації від 24 травня 2004 року №850 «Про надання дозволу на реконструкцію та забудову території мікрорайону, обмеженого вулицями Попудренка, Мініна, Червоноткацькою та Червоногвардійською у Дніпровському районі м. Києва»; копію розпорядження Київської міської державної адміністрації від 18 лютого 2009 року №200 «Про надання жилих приміщень громадянам, відселюваним з будинків, що підлягають знесенню»; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1; копію ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2010 року; копію позовної заяви КП «Житлоінвестбуд-УКБ» №114/1335/3 від 26 березня 2009 року; довідку КП «Житлоінвестбуд-УКБ» від 08 червня 2018 року №114/2966; довідку КП «Житлоінвестбуд-УКБ» від 08 червня 2018 року №114/2967; копію витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань; копію свідоцтва про право власності, видане Київською міською державною адміністрацією 09 грудня 2010 року; копію акта Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 31 грудня 2008 року; копію розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 31 грудня 2008 року №1201 «Про затвердження акту державної приймальної комісії з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта»; копію сертифікату серії НОМЕР_1 від 28 вересня 2012 року, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві; копію заяви про вчинення кримінального правопорушення від 08 червня 2018 року №114/2965; копію корінця отримання заяви про вчинення злочину.

За результатами розгляду скарги Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації 25 червня 2018 року склала висновок, яким відмовлено у задоволенні заяви Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» від 15 червня 2018 року №114/3078 без розгляду її по суті у зв'язку з тим, що скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною 5 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки скарга не містить відомостей про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, а також реквізитів рішення державного реєстратора, яке оскаржується.

На підставі вказаного висновку Комісії 02 липня 2018 року Міністерством юстиції України видано наказ №2226/7 «Про відмову у задоволенні скарги Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» від 15 червня 2018 року №114/3078 без розгляду її по суті».

Незгода позивача із вказаним наказом зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV (далі - Закон №1952-IV, в редакції станом на момент прийняття оскаржуваних в скарзі рішень).

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 37 Закону №1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Згідно частини 6 статті 37 Закону №1952-IV, за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення, зокрема про задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги.

Водночас, відповідно до приписів частини 5 статті 37 Закону №1952-IV, скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

Зі змісту скарги позивача від 15 червня 2018 року №114/3078 вбачається, що вона містить посилання на наявність порушених прав заявника, адже всі майнові права на квартиру АДРЕСА_1 належать позивачу, а вказана квартира обліковується на Комунальному підприємстві з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» як нереалізована.

Суд звертає увагу на те, що процедуру розгляду відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Мін'юсту (далі - суб'єкт оскарження), що здійснюється Мін'юстом та його територіальними органами (далі - суб'єкт розгляду скарги) визначає Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок №1128).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1128, для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Відповідно до пункту 12 Порядку №1128, за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Таким чином, відповідна комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації за результатами розгляду скарги на рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, встановивши, що оскаржувані рішення прийнято з порушенням вимог Закону №1952-IV складає відповідний висновок, який є підставою для прийняття суб'єктом розгляду рішення про задоволення скарги у формі наказу.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, при вирішенні адміністративних справ, предметом розгляду в яких є рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, обов'язково мають бути досліджені обставини дотримання порядку прийняття таких рішень/ вчинення дій.

Частиною 5 статті 37 Закону №1952-IV передбачено, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити:

1) повне найменування (ім'я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника скаржника, якщо скарга подається представником;

2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується;

3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника;

4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.

До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

Якщо скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав подається представником скаржника, до скарги додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Частиною 5 Порядку №1128 передбачено, що перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення: 1) чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб'єкта розгляду скарги (належний суб'єкт розгляду скарги); 2) чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги; 3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб'єкта розгляду скарги.

Відповідно до пункту 7 Порядку №1128 у разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб'єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії скарги від 15 червня 2018 року №114/3078, позивачем зазначено, що із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Комунальному підприємству з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» стало відомо, що 01 лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. здійснено реєстрацію права власності на АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Київською міською державною адміністрацією 09 грудня 2000 року. При цьому, як уже зазначалось судом, до скарги позивачем додано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого можливо ідентифікувати яке рішення державного реєстратора оскаржується заявником. Водночас, суд звертає увагу, що позивачем повідомлено як дату прийняття рішення, так і суб'єкта вчинення оскаржуваної реєстраційної дії, а також особу, на користь якої здійснено відчуження квартири АДРЕСА_1 у Дніпровському районі м. Києва.

Також суд зазначає, що в скарзі позивач повідомив про те, що звернувся до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення за №114/2965 від 08 червня 2018 року, при цьому, про оскаржувані реєстраційні дії дізнався 07 червня 2018 року, а із скаргою звернувся 15 червня 2018 року, що об'єктивно свідчить про відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав.

Відповідно до частини 10 статті 37 Закону №1952-IV рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду. Тобто, звернення до Міністерства юстиції України із скаргою на дії/рішення державного реєстратора є досудовим врегулюванням спору, а відтак суд приходить до висновку, що з викладених у скарзі позивача від 15 червня 2018 року обставинах та доданих до неї документів вбачається відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання

Наведене в сукупності свідчить, що відповідачем протиправно та без урахування всіх обставин справи прийнято наказ №2226/7 від 02 липня 2017 року, а відтак наявні підстави для його скасування як протиправного.

Стосовно позовних вимог позивача щодо оскарження бездіяльності Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, суд зазначає, що позивачем не наведено, відносно чого таку бездіяльність Комісією допущено та яким чином така бездіяльність порушує права та законні інтереси позивача, а відтак суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в наведеній частині.

В решті позовних вимог щодо зобов'язання відповідача вчинити дії, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

У випадку, коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи утриматись від вчинення певних дій суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду України викладеною в рішення від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15.

Судом вбачається, що розгляд скарги по суті не відбувся, а відтак суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом зобов'язання відповідача розглянути по суті скаргу Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» від 15 червня 2016 року №114/3078.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування не виконав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення в частині.

Відповідно до частини 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 257, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 02 липня 2018 року №2226/7 про відмову у задоволенні скарги Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» від 15 червня 2016 року №114/3078 без розгляду її по суті.

3. Зобов'язати Міністерство юстиції України розглянути по суті скаргу Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» від 15 червня 2016 року №114/3078.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Присудити на користь Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» () понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України ().

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук