Справа № 826/16799/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Епель О.В.,

Сорочка Є.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузик М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року (суддя Мазур А.С.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 до Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа - начальник Управління охорони здоров'я Деснянської районної в місті Києві державної адмінстрації Коцан Лариси Стефанівни про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа - начальник Управління охорони здоров'я Деснянської районної в місті Києві державної адмінстрації Коцан Лариси Стефанівни, в якому просила:

- визнати неправомірними дії ДРДА Києва щодо призначення Коцан Л.С. начальником УОЗ ДРДА з порушенням умов конкурсу та як особи не маючої відповідної спеціалізації за фахом ДРДА Києва розпорядженням 498-к від 04.09.2015 Коцан Л.С. начальником районного управління охорони здоров'я Деснянського рну м. Києва Деснянською районною державною адміністрацією;

- визнати недійсним призначення /з порушенням умов конкурсу та як особи не маючої відповідної спеціалізації за фахом/ ДРДА Києва розпорядженням 498-к від 04.09.2015 начальником районного управління охорони здоров'я Деснянського рну м. Києва Деснянською районною державною адміністрацією, враховуючи що Коцан незаконно отримавши посаду керівника незаконно отримувала крім пенсії ще і заробітну плату не маючи навіть відповідної спеціалізації за фахом та доплати та премії та навіть десятки тисяч гривень матеріальної допомоги за місяць;

- розірвати трудовий договір між Коцан Л.С. та Деснянською районною державною адміністрацією м. Києва;

- зобов'язати Деснянську районну державну адміністрацію у м. Києві розторгнути, розірвати, анулювати діючий трудовий договір з начальником районного управління здоров'я Деснянської районної державної адміністрації Коцан Л.С.;

- зобов'язати Деснянську районну державну адміністрацію у м. Києві визнати недійсним, анулювати розпорядження начальником районного управління здоров'я Деснянської районної державної адміністрації Коцан Л.С.;

- стягнути моральну шкоду на користь ОСОБА_4 /ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1072224 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати (визнати незаконною) ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року та ухвалити нову про відкриття провадження та повернути до суду першої інстанції справу.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно положень пунктів 4, 5, 9 частини п'ятої вказаної статті в позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року залишено позовну заяву ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 без руху. В даній ухвалі вказано, що з аналізу позовної заяви не вбачається, яким чином позовні вимоги щодо визнання протиправними дій Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та зобов'язання вчинити дії стосуються прав, свобод, інтересів або обов'язків неповнолітнього сина позивачки - ОСОБА_4, таким чином, позивачу слід було обґрунтувати порушене право неповнолітнього сина ОСОБА_4 оскаржуваними діями суб'єкта владних повноважень. Також, позивачем всупереч вимог ч. 2 ст. 94, ч. 4 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України до заяви додані незавірені у встановленому порядку копії документів, що виключає можливість використання їх як доказів у справі. Також, з матеріалів позовної заяви судом першої інстанції встановлено, що позивач оскаржує дії ДРДА м. Києва щодо призначення Коцан Л.С. начальником УОЗ ДРДА, розпорядженням, яке датоване 04.09.2015, в той час як до суду звертається лише 16.10.2018 при цьому доказів, з яких вбачається поважність причин пропуску строку на звернення позивачем суду надано не було, таким чином, позивачеві слід було надати пояснення та докази на їх підтвердження, що свідчать про існування обставин, що об'єктивно перешкоджали звернутись до суду з адміністративним позовом у строки, визначені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

30.10.2018 на виконання вимог вказаної ухвали позивачем подано заяву про усунення недоліків, в якій ОСОБА_3 зазначила, що незаконне призначення ДРДА Києва на посаду начальника УОЗ ДРДА Коцан Л.С. призвело до зухвалого ігнорування Коцан Л.С., яка усвідомлювала що зайняла посаду начальника незаконно на підставі сфальсифікованих документів та не маючи відповідної освіти і надалі її свідоме порушення чинного законодавства призвело до трьох звільнень матері ОСОБА_4 - ОСОБА_3, у зв'язку з чим станом на сьогодні ОСОБА_3 існує в пеклі злиднів та страждань. Належним чином засвідчені копії документів позивач не надала, оскільки зазначила, що не має коштів звернутися до нотаріуса для їх засвідчення. Щодо пропуску строку звернення до суду з позовом позивач зазначила, що як тільки вона дізналася про незаконне шахрайське призначення Коцан Л.С. на посаду начальника УОЗ ДРДА, то одразу звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Однак, з аналізу позовної заяви та апеляційної скарги не вбачається, яким чином позовні вимоги щодо визнання протиправними дій Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та зобов'язання вчинити дії стосуються прав, свобод, інтересів або обов'язків неповнолітнього сина позивача - ОСОБА_4.

Так, згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України (п. 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; п. 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року; та п. 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

У рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже системне тлумачення ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано ч. 3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом та обґрунтовуючи свої вимоги, законний представник позивача не розмежовує порушені права внаслідок дій органів місцевого самоврядування та порушення її прав та прав її малолітньої дитини внаслідок протиправних дій з боку відповідача.

Згідно рішення Конституційного Суду України у справі №1-29/2011 від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011, рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

У Постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року по справі №800/541/16, суд підкреслив, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У свою чергу, пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна із сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна із сторін є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу вищезазначених норм, слідує, що під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення (рішень).

Спірні дії/рішення/договори відповідача прийняті/вчинені/заключні у відношенні Коцан Л.С. є актами індивідуальної дії, тобто створюють правові наслідки лише для конкретних осіб.

Позивач не є суб'єктом правовідносин, які склались в результаті прийняття оскаржуваних рішень відповідачем/вчинення ним відповідних дій, відповідно і дані рішення не можуть порушувати його прав, свобод чи інтересів.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не наділений повноваженнями (правом) просити суд визнати недійсним призначення третьої особи, просити розірвати трудовий договір між Коцан Л.С. та Деснянською районною державною адміністрацією м. Києва, зобов'язати відповідача розторгнути, розірвати, анулювати діючий трудовий договір з начальником районного управління здоров'я Деснянської районної державної адміністрації Коцан Л.С., зобов'язати відповідача визнати недійсним, анулювати розпорядження начальником районного управління здоров'я Деснянської районної державної адміністрації Коцан Л.С. шляхом індивідуального звернення до суду з адміністративним позовом.

Разом з тим, колегія суддів додатково зазначає, що вимоги даного позову стосуються скоріше інтересів ОСОБА_3, ніж її неповнолітнього сина ОСОБА_4.

Також, колегією суддів встановлено зі змісту поданої заяви на усунення недоліків позовної заяви та доданих документів не вбачається, що позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року.

Так, позивачем не надано суду належним чином завірених додатків до позовної заяви (колегія суддів звертає увагу, що це не обов'язково мали бути засвідчені нотаріусом копії, адже, зокрема, відповідно до Вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 Національного стандарту України, Державної уніфікованої системи документації, які затверджені наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 р. №55, відповідно до п.п. 4.1 п. 4 та п.п. 5.27 п. 5 ДСТУ відмітка про засвідчення копії документа оформляється шляхом проставляння на копії документа "Згідно з оригіналом", зазначення назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, а також дати засвідчення копії), а у випадку коли позивачем не були подані оригінали документів, вказані в позовній заяві як додатки, такому необхідно було подати завірені належним чином копії таких документів, що у даному випадку позивачем не виконано.

Також, не зазначені поважні причини пропуску строку на звернення до суду. Доводи апелянта щодо того, що як тільки вона дізналася про незаконне шахрайське призначення Коцан Л.С. на посаду начальника УОЗ ДРДА, то одразу звернулася до суду з даним позовом не мають жодного підтвердження в матеріалах справи.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції зроблено хибні та помилкові висновки про підстави залишення позову без руху та такі підстави не відповідають дійсності, оскільки в ухвалі від 09 жовтня 2018 року у справі № 826/16005/18 суддя Катющенко В.П. встановила всі належні обставини та повернула позовну заяву ОСОБА_3 лише у зв'язку з тим, що позивачем порушено правила об'єднання позовних вимог, а не через пропуск позивачем строку звернення до суду, чи відсутність належним чином завірених копії документів чи необґрунтованості порушеного права позивача, то такі колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року прийнята в іншій справі, на підставі іншої позовної заяви та судом в ухвалі від 09 жовтня 2018 року у справі № 826/16005/18 не надавалася оцінка вищезазначеним обставинам.

Також, ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року у справі № 826/16005/18 не має приюдиційного значення, суддя отримавши позовну заяву самостійно вирішує питання щодо відкриття провадження та відповідності позовної заяви вимогам КАС України.

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Оскільки позивач не усунув недоліки зазначені в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року та не надав суду позовну заяву, яка б відповідала вимогам, встановленим статтями 160, 161 КАС України, а ні у строк визначений цією ухвалою, а ні на момент постановлення оскаржуваної ухвали, то колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, судом першої інстанції не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків судів першої інстанції, тому підстави для скасування оскаржуваної ухвали та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено всі обставини, що мають значення для справи та ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 січня 2019 року.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді О.В. Епель

Є.О. Сорочко