Справа № 360/3359/18
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

15 січня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3359/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельоває Є.О. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1В.) до Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі відповідач, Біловодське ОУПФУ Луганської області), в якому позивач просив суд:

- визнати неправомірними дії Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови у врахуванні до загального стражу роботи позивача період його роботи з 12.01.1982 по 15.10.1982, з 03.11.1982 по 30.06.1984, з 13.10.1986 по 17.11.1986, з 14.09.1990 по 06.08.1991 та з 19.09.1991 по 31.03.2000;

- зобовязати Біловодське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області врахувати до загального стражу позивача період його роботи з 12.01.1982 по 15.10.1982, з 03.11.1982 по 30.06.1984, з 13.10.1986 по 17.11.1986, з 14.09.1990 по 06.08.1991 та з 19.09.1991 по 31.03.2000 та призначити пенсію за віком з дня подачі заяви з 22.05.2018.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він у 2018 році досяг пенсійного віку відповідно до вимог частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Як зазначає позивач, 14.05.2018 виїхав з тимчасово окупованої території та зареєстрував в управлінні соціального захисту населення Біловодської РДА місце свого фактичного проживання, що підтверджується довідкою про взяття на обік внутрішньо переміщеної особи. 22.05.2018 позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про призначення пенсії за віком. 31.05.2018 надійшло повідомлення від відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком у звязку із браком загального пенсійного стажу для призначення пенсії за віком.

Із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 25.06.2018 звернувся до відповідача за розясненням щодо відмови у призначенні пенсії за віком. У липні 2018 року позивачем отримано письмове розяснення від 24.07.2018 за № 127/ю-14. Позивач вказує, що 01.08.2018 звернувся до відповідача із заявою проханням повернутися до розгляду питання призначення пенсії за віком з урахуванням архівної довідки ТОВ «Агорофірма «Степове» від 18.06.2018 про підтвердження періоду роботи, починаючи з 03.11.1982 по 31.03.2000. Позивачем було отримано відповідь від 17.08.2018 вих. № 168/ю-14, відповідно до якої надані позивачем довідки не беруться до уваги пенсійним фондом, оскільки вони видані органами, які є непідконтрольними українській владі.

Позивач вказує, що у нього не має іншої можливості підтвердити незарахований трудовий стаж, а ніж записи в трудовій книжці.

Позивач вважає, що відповідач не повинен позбавляти його гарантованого конституційного права на пенсійне забезпечення.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, просив розглянути справу без його участі (арк.спр.3-4).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (арк.спр.59).

27.11.2018 від відповідача на адресу суду за вхідним реєстраційним номером 35318/2018 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування якого зазначив, що за попередньо поданими ОСОБА_1 документам, загальний стаж роботи складає 17 років 07 місяців 25 днів, що не відповідає вимогам пункту 1 статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (арк.спр.34).

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом по справі вчинено такі процесуальні дії:

- ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 29.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження (арк.спр.1-2);

- ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (арк.спр.54).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ЕН891868, виданий Словяносербським РС УДМС України в Луганській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (арк.спр.5-6,7).

Відповідно до інформації зазначеної у довідці від 14.05.2018 за № НОМЕР_2, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, фактичне місце проживання/перебування позивача: Луганська область, Біловодський район, смт. Біловодськ, вул. Садова, будинок 27 (арк.спр.12).

22.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій просив відповідача призначити пенсію за віком, зазначивши при цьому, що пенсія не іншій підставі, державна допомога, виплата на дитину, страхові виплати не призначались, не працює (арк.спр.10).

Вищевказана заява про призначення/перерахунок пенсії разом із переліком документів, які були додані до заяви, були прийняті спеціалістом Біловодського ОУПФУ Луганської області 22.05.2018 і зареєстровані за № 378, про що свідчить відповідна розписка-повідомлення (арк.спр.42).

Судом встановлено, що рішенням Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про результати розгляду заяви від 31.05.2018 № 8, було відмовлено ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком згідно пункту 1 статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Рішення від 31.05.2018 № 8). Відповідно до змісту Рішення від 31.05.2018 № 8, загальний стаж роботи позивача складає 17 років 07 місяців 25 днів, що не відповідає вимогам пункту 1 статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до протоколу № 378 від 30.05.2018 ОСОБА_1 було зараховано стаж з 01.07.2000 12 років 10 місяців 2 дні; стаж (після 2004 року) 9 років 4 місяці 2 дні; зарахований стаж складає 17 років 7 місяців 25 днів (арк.спр.35).

Відповідно до розяснень від 24.07.2018 за № 127/Ю-14, які були надані позивачу на звернення від 25.06.2018 за № 127/ю-14, судом встановлено, що при розгляді наданих позивачем документів для призначення пенсії за віком до загального стражу роботи не враховано наступні періоди роботи: з 12.01.1982 по 15.10.1982 у звязку із тим, що не можливо прочитати печатку на записі про звільнення з роботи, інформація про підприємство у трудовій книжці відсутня; період з 03.11.1982 по 30.06.1984 (радкгосп «14 років Жовтня») запис в трудовій книжці містить виправлення в даті наказу про звільнення; період з 13.10.1986 по 17.11.1986 (міжгосподарське підприємство «Целинное») некоректний запис в даті наказу про звільнення; період з 14.09.1990 по 06.08.1991 (Держплемзавод «40 років ВЛКСМ») - запис має виправлення на даті звільнення, період з 19.09.1991 по 31.03.2000 (радгосп «14 років Жовтня») в наказі про звільнення було припущено виправлення, пізніше підприємством внесено підтверджуючий запис, але завірено новою печаткою, довідка про реорганізацію або перейменування підприємства відсутня (арк.спр.18).

Згідно розрахунку стажу ОСОБА_1, страховий стаж позивача з 01.07.2000 року становив 12 років 10 місяців 2 дні, загальний стаж (після 2004 року) 9 років 4 місяці 2 дні (арк.спр.36).

Записи про трудову діяльність позивача підтверджуються трудовою книжкою позивача БТ 1 № 1494591 від 12.01.1982 (арк.спр.8-11).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16.12.1993 за № 3721-XII, право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з абзацом 4 частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, серед іншого: пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком (пункт 1 частина перша статті 9 Закону № 1058-IV).

Як встановлено частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV, яка визначає умови призначення пенсії за віком, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абзац 2 частини четвертої статті 26 Закону № 1058-IV).

Частиною першої статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок

У свою чергу, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Суд зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування», на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401 (401/98) «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обовязкового державного пенсійного страхування» Кабінет Міністрів України постановив Пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів України та Державної податковою адміністрацією забезпечити з 01.10.1998 впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування», установити, що починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12) здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними систем персоніфікованого обліку.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за № 1788-XII (далі Закону № 1788-XII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначена правова норма кореспондується з пунктом 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від за № 58 від 29.07.1993 (далі Інструкція № 58).

Так, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад пять днів.

Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу (п. 2.2. Інструкції № 58).

Відповідно до п. 2.4. Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу (абзац 8 пункту 2.14. Інструкції № 58).

Зазначеною Інструкцією № 58 встановлено та визначено процедуру заповнення керівником підприємства, установи, організації трудових книжок працівників при звільненні, переведені з одного підприємства на інше або на іншу роботу на тому ж підприємстві, тощо.

Згідно до п. 2.26. Інструкції № 58, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.У разі переведення з одного підприємства на інше за погодженням між керівниками підприємств у графі 3 записується посилання на погодження: "Звільнений у зв'язку з переведенням на роботу в таке-то підприємство, п.5 ст.36 КЗпП України" (п. 2.28. Інструкції № 58).

Разом з тим, суд зазначає, що згідно п 1.5. Питання, пов'язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Так, відповідно до п. 4 постанови КМУ від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Як вбачається із змісту листа Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 24.07.2018 за № 127/Ю-14, до загального стражу позивача не було враховано періоди його роботи, а саме: з 12.01.1982 по 15.10.1982 у звязку із тим, що не можливо прочитати печатку на записі про звільнення з роботи, інформація про підприємство у трудовій книжці відсутня; період з 03.11.1982 по 30.06.1984 (радгосп «14 років Жовтня») запис в трудовій книжці містить виправлення в даті наказу про звільнення; період з 13.10.1986 по 17.11.1986 (міжгосподарське підприємство «Целинное») некоректний запис в даті наказу про звільнення; період з 14.09.1990 по 06.08.1991 (Держплемзавод «40 років ВЛКСМ») - запис має виправлення на даті звільнення, період з 19.09.1991 по 31.03.2000 (радгосп «14 років Жовтня») в наказі про звільнення було припущено виправлення, пізніше підприємством внесено підтверджуючий запис, але завірено новою печаткою, довідка про реорганізацію або перейменування підприємства відсутня (арк.спр.18).

Суд звертає увагу, що рішення Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 31.05.2018 № 8 про результати розгляду заяви не містить підстав щодо не зарахування до загального стажу позивача періоди його роботи, які визначені у листі від 24.07.2018 за № 127/Ю-14.

У свою чергу, ані положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за № 1058-IV, ані Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за № 1788-XII не дають визначення такому терміну, на який посилається відповідач, як «загальний стаж роботи».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає посилання відповідача безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Аналізуючи чинні нормативно правові акти України, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Усі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

При цьому, самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Відтак, суд вважає, що позивач, як особа на яку не покладено обовязку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для винесення органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначення пенсії за віком та не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту пенсіонера.

Крім того, зазначеним правовим нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній або у трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-XII).

Водночас, під час зясування обставин у справі та перевірку їх доказами, відповідачем, як субєктом владних повноважень на якого нормами процесуального права покладено обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не довів у встановленому порядку про наявність підстав щодо застосування положень Порядку № 637 до спірних правовідносин, як-то: відсутність у позивача трудової книжки, необхідних записів або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, що визначає його право на пенсію за віком.

На підставі вищевикладеного, суд вважає посилання відповідача як на підставу щодо відмови у призначенні пенсії за віком згідно з абзацом 2 частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та не зарахування до страхового стажу періоди роботи позивача з 12.01.1982 по 15.10.1982, з 03.11.1982 по 30.06.1984, з 13.10.1986 по 17.11.1986, з 14.09.1990 по 06.08.1991 та з 19.09.1991 по 31.03.2000 у звязку із тим, що не можливо прочитати печатку на записі про звільнення з роботи, інформація про підприємство у трудовій книжці відсутня, запис в трудовій книжці містить виправлення в даті наказу про звільнення, некоректний запис в даті наказу про звільнення, запис має виправлення на даті звільнення, в наказі про звільнення було припущено виправлення, необґрунтованими та безпідставними.

Аналіз застосованих відповідачем підзаконних нормативно-правових актів при винесенні Рішення від 31.05.2018 № 8 свідчить, що вони суперечать положенням норм діючих законів, які регламентують пенсійне забезпечення позивача, відтак вони безпідставно були прийняті до уваги відповідачем при вирішенні питання щодо відмови у призначенні пенсії за віком.

Як наслідок, в наявності підстави для прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасувати Рішення Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області № 8 від 31.05.2018 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно з абзацом 2 частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Дослідивши матеріали справи та наведені вище законодавчі положення, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, зобовязати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 12.01.1982 по 15.10.1982, з 03.11.1982 по 30.06.1984, з 13.10.1986 по 17.11.1986, з 14.09.1990 по 06.08.1991 та з 19.09.1991 по 31.03.2000, а також зобовязати Біловодське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити пенсію ОСОБА_1 за віком відповідно до абзацу 2 частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Позивачем при звернені до суду був сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн., про що суду надано квитанцію № 7 від 19.10.2018 (арк.спр.2а).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, позивачу необхідно відшкодувати 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 32, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області № 8 від 31 травня 2018 року про результати розгляду скарги, яким було відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно абзацу 2 частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Біловодське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 12 січня 1982 року по 15 жовтня 1982 року, з 03 листопада 1982 року по 30 червня 1984 року, з 13 жовтня 1986 року по 17 листопада 1986 року, з 14 вересня 1990 року по 06 серпня 1991 року та з 19 вересня 1991 року по 31 березня 2000 року.

Зобовязати Біловодське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно абзацу 2 частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (, місцезнаходження юридичної особи: Луганська обл., Біловодський район, селище міського типу Біловодськ, вулиця Центральна, будинок 77) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири гривні) гривні 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_2