Справа № 826/4931/18
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 грудня 2018 року №826/4931/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління МВС України в Київській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі також - суд) звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1.) з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі також відповідач -1, МВС України) та Головного управління МВС України в Київській області (далі також відповідач 2, ГУ МВС України в Київській області), в якому просить:

- визнати протиправними дії МВС України, ГУ МВС України в Київській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 30 240,00 грн.;

- зобов'язати ГУ МВС України в Київській області та МВС України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку із захворюванням, пов'язаним із проходженням служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності, відповідно до вимог частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію», виходячи із 200-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, з урахуванням проведених виплат, в загальній сумі 213 360,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, тоді як здійснена йому виплата одноразової грошової допомоги в значно меншому розмірі не відповідає вимогам законодавства.

Відповідачі проти позовних вимог заперечили, стверджуючи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги на підставі законодавства, чинного на момент прийняття відповідного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ в полку патрульної служби особливого призначення «Азов» при ГУ МВС України в Київській області і був відряджений в зону проведення антитерористичної операції (далі - зона АТО).

04.12.2014 ОСОБА_1 був поранений в бою під Іловайськом, отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді вогнепальної, вибухової травми правого стегна, що потягло в подальшому ампутацію частини кінцівки.

Наведене підтверджується довідкою ППСМОП «Азов» ГУ МВС України в Київській області від 24.12.2014 №24.12/2014-67 та висновком службового розслідування ГУ МВС в Київській області від 25.09.2014.

13.11.2014 ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності на строк до 01.12.2015, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії КИО-1 №0411612.

Наказом ГУ МВС України в Київській області від 20.03.2015 №152 о/с ОСОБА_1 звільнено з 20.03.2015 з органів внутрішніх справ за пунктом 65 «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З 01.12.2015 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0198176.

06.11.2015 МВС України затвердило висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності відповідно до Закону України «Про міліцію», а саме в розмірі чотирирічного грошового забезпечення, що складає 30 240,00 грн., яка була фактично виплачена позивачу.

Листом від 27.02.2018 №25 адвокат позивача ОСОБА_3 звернувся до МВС України щодо повідомлення про підстави призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 30 240,00 грн. та просив надати копії відповідних документів, з яких виходили органи внутрішніх справ, визначаючи ОСОБА_1 такий розмір допомоги.

Листом від 06.03.2018 №15/2-80аз МВС України надало адвокату ОСОБА_3 відповідь на його звернення та копію висновку про призначення ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги в розмірі 30 240,00 грн.

Не погоджуючись із визначенням такого розміру одноразової грошової допомоги та вважаючи його дискримінаційним, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із такого.

Відповідно до частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції» (далі - Порядок№707).

Згідно з пунктом 1 Порядку №707 одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі: установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

У тому ж пункті Порядку №707 передбачено, що у разі виникнення у працівника міліції, податкової міліції або членів його сім'ї права на отримання грошової допомоги в розмірі, більшому за раніше виплачену суму, виплата проводиться за вирахуванням такої суми.

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку №707 для виплати грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності працівник міліції, податкової міліції подає органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби за місцем проходження служби: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги згідно з додатком; довідку медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) та (або) установлення групи інвалідності; довідку про грошове забезпечення; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові, видачу документа та місце реєстрації (довідку органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про місце реєстрації або місце перебування заявника); копію ідентифікаційного номера. Для виплати грошової допомоги обов'язково подається довідка від Національної акціонерної страхової компанії «ОРАНТА» про проведену або не проведену раніше виплату.

Відповідно до пункту 7 Порядку №707 орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті).

МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.

Виплата грошової допомоги працівнику міліції, податкової міліції проводиться шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку, або через касу органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у разі його загибелі (смерті) членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям.

Грошова допомога виплачується не пізніше двох місяців з дня прийняття відповідного рішення у межах коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі.

Таким чином, одноразова грошова допомога виплачується органом внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, за наслідками прийнятого МВС України рішення про призначення такої виплати.

Як встановлено судом, рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 30 240,00 грн. прийняте шляхом затвердження МВС України висновку від 06.11.2015. Розрахунок указаної суми у висновку відсутній.

Відповідно до статті 23 Закону № 565-ХІІ (в редакції, викладеній згідно із Законом України від 13.02.2015 №208-VIII, яка набрала чинності з 12.03.2015 (далі - Закон №208-VIII) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

За змістом пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 208-VIII Кабінету Міністрів України надано тримісячний строк після набрання чинності цим Законом для приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

На виконання положень статті 23 Закону №565-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 21.10.2015 №850 затвердив згаданий Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівнику міліції.

За змістом пункту 2 Порядку №850 у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності днем виникнення права на отримання грошової допомоги є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з підпунктом 2 пункту 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» установлено, що у 2015 році прожитковий мінімум для працездатних осіб складає з 1 січня 2015 року - 1218 гривень.

За наведених вище обставин суд погоджується з доводами позивача, що станом на час прийняття МВС України рішення про виплату йому одноразової грошової допомоги її розмір повинен бути 200-кратним прожиткового мінімуму, тобто складати 243 600,00 грн. (200 х 1 218,00 грн.), а не 30 240,00 грн.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У свою чергу в рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1/99 зазначено, що частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, враховуючи приписи статті 58 Конституції України та відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» в редакції Закону України «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» суд дійшов до висновку, що внаслідок законодавчих змін станом на час вирішення МВС України питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у нього виникло право на отриманням одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, ніж визначено у висновку МВС України від 05.11.2015.

В частині позовних вимог щодо зобов'язання відповідача-1 вчинити дії щодо визначення позивачу належної суми грошової допомоги, суд виходить з наступного.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим ч. 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Проте, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), вбачається, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Оскільки суд прийшов до висновку про необґрунтованість визначення позивачу відповідачем-1 належної йому суми одноразової допомоги в сумі 30 240,00 грн., а інших підстав для відмови у визначенні позивачу у виплаті вище вказаної суми одноразової допомоги виходячи з 200-т кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом, чинним законодавством не передбачено, наявні обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, що, водночас, з урахуванням наведеного вище, не є втручанням в дискреційні повноваження відповідача-1, а є способом відновлення порушеного права позивача.

Поряд з цим, суд не вбачає підстав для визнання протиправними дій відповідачів щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 30 240,00 грн., з огляду на те, що:

- МВС України в межах повноважень затвердило такий висновок про виплату позивачу 30 240,00 грн., що позивачем не заперечується, як не заперечується і те, що саму допомогу в указаному розмірі він отримав та має на неї право;

- ГУ МВС України в Київській області, виплачуючи позивачу зазначені кошти, виконувало висновок МВС України від 05.11.2015, який для нього є обов'язковим як рішення вищестоящого органу.

Відтак, у задоволенні вимоги позивача про визнання протиправними вищевказаних дій відповідачів суд вважає за доцільне відмовити.

Разом з тим, зважаючи на неправильно визначений МВС України розмір одноразової грошової допомоги, який належить позивачу до виплати, та з метою поновлення порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, суд вважає за необхідне зобов'язати МВС України визначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності, відповідно до вимог частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію», виходячи з 200 кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб, з урахуванням проведених виплат.

При цьому за відсутності визначення МВС України вищевказаного розміру одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 суд вважає, що зобов'язання ГУ МВС України в Київській області виплатити позивачу ці кошти буде передчасним, тому ця вимога задоволенню судом не підлягає.

До того ж варто зауважити, що визначення МВС України вищевказаного розміру одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 зумовлює виникнення у ГУ МВС України в Київській області обов'язку виплатити йому цю допомогу в установленому розмірі згідно з приписами Порядку №707.

Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат у суду відсутні.

Керуючись вимогами статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Міністерства внутрішніх справ України (01024, м.Київ, вул. Богомольця, 10, ) та до Головного управління МВС України в Київській області (01025, м.Київ, вул. Володимирська, 15, ) задовольнити частково.

2. Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ визначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності, відповідно до вимог частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію», виходячи з 200-т кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб, з урахуванням виплачених раніше коштів в сумі 30 240,00 грн.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко