Справа № 219/10828/17
Суддя: Хомченко Л. І.
Дата ухвалення: 2019-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/219/4/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.01.2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області

у складі судді Хомченко Л.І.,

секретар Скорубо Ю.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бахмут адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до, Пенсійного фонду України у Донецької області ,Управляння пенсійного фонду України у Калінінському районі м Горлівки , до Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області,Чернігівського Об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

2.10.2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів та просив визнати неправомірною бездіяльність відповідачів щодо невиплати пенсії , та зобов'язати відповідачів поновити , нарахувати та виплатити належну йому пенсію ,зобов'язати відповідачів утриматися від дій спрямованих на припинення виплати йому пенсії .

Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та дату розгляду справи її було повідомлено належним чином, надав заяву у який просив розглядати справу у його відсутність.

Дослідив письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач перебуває на обліку в Чернігівського Об'єднаного управління Пенсійного фонду України (Куликівський відділ ) як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з м. Горлівки Донецької області, та отримує пенсію в Чернігівському Об'єднаному управління Пенсійного фонду України за віком.

З 1.02. 2015 року виплата пенсії позивачу була призупинена.

Зазначені обставини сторони не оспорювали.

Спірним питанням у даній справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з 1.02.2015 року на підставі не підтвердження її місця перебування -Чернігівським Об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України .

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014р. №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідачем- Чернігівським Об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України рішення про припинення виплати пенсії позивачу з 01.02.2015 року не виносилось. Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VI (далі - Закон № 1058-VI) або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не за застосований та не доведений.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан ні в Україні в цілому, ні на окремих територіях Донецької або Луганської області на теперішній час не запроваджено.

Відповідно до статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

На теперішній час будь-які зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року щодо обмеження права осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, на отримання пенсійних виплат не вносилися.

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідачем Чернігівським Об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України .

порушено вимоги ст. 19 Конституції України, ч.1 ст. 49 Закону № 1058-VI, оскільки з березня 2016 року позивачу зупинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Оцінюючи спірні правовідносини суд звертається до положень Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина , її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загально обов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення, тощо.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, суд вбачає в діях відповідача Чернігівського Об'єднаного управління Пенсійного фонду України ознаки дискримінації по відношенню до позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Враховуючи, що пенсія за віком - є виплатою довічною та постійною, а також встановлені судом протиправні дії щодо припинення виплати пенсії без прийняття відповідного рішення, неповідомлення позивача про факт призупинення його пенсії, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги позивачем до Чернігівського Об'єднаного управлінням Пенсійного фонду України .

слід задовольнити частково і слід визнати неправомірною бездіяльність Чернігівського Об'єднаного управління Пенсійного фонду України .

щодо невиплати позивачу пенсії з 01.02.2015 року та слід з обов'язати Чернігівське Об'єднане управлінням Пенсійного фонду України .

поновити, нарахувати та виплатити позивачу невиплачену пенсію з 01.02.2015 року.

У частині вимог заявлених до Чернігівського Об'єднаного управління Пенсійного фонду України зобов'язати відповідача утриматися від дій спрямованих на припинення виплати їй пенсії відмовити так як вимоги заявлені на майбутнє.

У задоволенні Адміністративного позову позивача до Пенсійного фонду України у Донецької області ,Управляння пенсійного фонду України у Калінінському районі м Горлівки , Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії відмовити так як позивач не перебуває на обліку у вище вказаних відповідачів .

Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи досліджені матеріали справи суд вважає , що позивач не був повідомлений про припинення виплати пенсії, відповідного рішення про припинення пенсії відповідачем не приймалось, а тому позивач дізнався про порушення його прав і про підставу такого порушення після звернення до суду.

Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 241-244 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернігівського Об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Чернігівського Об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01.02.2015 року.

Зобов'язати Чернігівське Об'єднане управління Пенсійного фонду України поновити, нарахувати та виплатити позивачу - ОСОБА_1 невиплачену пенсію з 01.02.2015 року.

У задоволенні Адміністративного позову ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України у Донецької області ,Управляння пенсійного фонду України у Калінінському районі м Горлівки , Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області , про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Звернути рішення в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошена 2.01.2019 року.

У повному обсязі рішення виготовлене 10.01.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Артемівський міськрайонний суд Донецької області до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня отримання копії постанови.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л. І. Хомченко

Справа № 219/10828/17

Провадження № 2-а/219/4/2019

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.01.2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області

у складі судді Хомченко Л.І.,

секретар Скорубо Ю.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бахмут адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до, Пенсійного фонду України у Донецької області ,Управляння пенсійного фонду України у Калінінському районі м Горлівки , до Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області,Чернігівського Об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду пов'язаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін на що може бути витрачено значний час суд вважає на необхідне постановити його вступну та резолютивну частину.

Керуючись ст. ст. 241-244 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернігівського Об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Чернігівського Об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01.02.2015 року.

Зобов'язати Чернігівське Об'єднане управління Пенсійного фонду України поновити, нарахувати та виплатити позивачу - ОСОБА_1 невиплачену пенсію з 01.02.2015 року.

У задоволенні Адміністративного позову ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України у Донецької області ,Управляння пенсійного фонду України у Калінінському районі м Горлівки , Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області , про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Звернути рішення в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошена 2.01.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Артемівський міськрайонний суд Донецької області до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня отримання копії постанови.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л. І. Хомченко

Справа № 219/10828/17

2-а/219/4/2019

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Л.І. Хомченко