Справа № 826/9673/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 січня 2019 року № 826/9673/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №-2656 від 14.03.2018.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що доданий до податкового повідомлення-рішення розрахунок не містить адреси земельної ділянки, кадастрового номеру земельної ділянки та ставки земельного податку, що в сукупності позбавляє можливості позивача перевірити чи дійсно земельна ділянка належить позивачу та правильність нарахування земельного податку. Окрім того, на думку позивача, відповідачем порушено форму та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення. А також, оскільки земельна ділянка, на якій розташована належна позивачу будівля не перебуває у власності позивача або в оренді, відповідно відсутні підстави для нарахування земельного податку.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та зауважив, що діяв у відповідності до положень Податкового кодексу України.

Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, за відповідною згодою учасників справи, завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.2008 належить будівля заготівельного відділення (літера «Ж») площею 1083,80 кв. м. за адресою АДРЕСА_1

Згідно бази даних ІС «Податковий блок» за ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 площею 1636 кв.м, право користування по якій не оформлено.

Рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва» затверджено грошову оцінку земель міста Києва з 01.07.2015.

Згідно Довідки Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №Н-01520/2018 про розмір нормативної грошової оцінки (НГО) земельної ділянки (НОМЕР_2) за результатами розрахунку у відповідності до рішення Київської міської ради від 03.07.2014 №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва» НГО земельної ділянки площею 1636,21 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 складає 7 556 291,86 грн.

На підставі вказаної довідки Головним управлінням ДФС у м. Києві позивачу розраховано земельний податок на 2018 рік та виставлено податкове повідомлення-рішення №-2656 від 14.03.2018, яке оскаржується позивачем.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 вказаного Кодексу визначено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Пунктом 287.6 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Тобто, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Приписами статті 120 Земельного кодексу України закріплено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Отже, платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об'єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов'язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об'єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Таким чином, позивач, як власник нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1, з дати державної реєстрації права власності на цю будівлю є платником земельного податку, не зважаючи що право власності чи користування на земельну ділянку не оформлено позивачем у встановленому законом порядку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 у справі №826/8675/17.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Матеріали справи містять Довідку Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №Н-01520/2018 про розмір нормативної грошової оцінки (НГО) земельної ділянки (НОМЕР_2) за результатами розрахунку у відповідності до рішення Київської міської ради від 03.07.2014 №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва», видану ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1), згідно якої НГО земельної ділянки площею 1636,21 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 складає 7 556 291,86 грн.

Наявний у матеріалах справи лист Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.07.2018 №Ч-2062/0-0.22-3956/6-18 «Про розгляд звернення» щодо структурних елементів кадастрового номера земельної ділянки НОМЕР_2, а саме, щодо невідповідності номера НОМЕР_2 структурі кадастрового номера, визначеного Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, то вказаний лист носить лише інформативний характер і не спростовує законодавчо встановленого обов'язку власника нежитлового приміщення сплачувати земельний податок за ділянку під таким приміщенням. До того ж, земельна ділянка під таким номером (НОМЕР_2) визначена у вказаній вище довідці №Н-01520/2018, виданій уповноваженим органом.

Учасниками справи не надано доказів оскарження довідки №Н-01520/2018 в цілому, чи окремих значень у ній.

Як на підставу протиправності податкового повідомлення-рішення №-2656 від 14.03.2018 позивач вказує на порушення відповідачем форми та порядку надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання.

Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджений Наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015 №1204, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 року за №124/28254 (далі - Порядок), розроблений відповідно до Податкового кодексу України, Митного кодексу України, Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», законів з питань зовнішньоекономічної діяльності та інших законодавчих актів, згідно з якими контролюючим органам надано право визначати суми податкових та грошових зобов'язань, зменшувати (збільшувати) суми податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та /або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшувати від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємне значення суми податку на додану вартість, застосовуючи передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 9 Порядку (на порушення якого відповідачем наголошує позивач) встановлено, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності), зменшення (збільшення) суми грошового зобов'язання та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

Оскільки у розрахунку не наведено детальної інформації, такої як ставка податку та не зазначено, щодо якої земельної ділянки застосовується даний податок, то, на думку позивача, оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам Порядку.

Щодо не зазначення в цьому розрахунку більш детальної інформації, про відсутність якої позивачем зауважено у позові, то слід вказати на те, що Порядком надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків від 28.12.2015 року №1204, зокрема Додатком 1, встановлена форма податкового повідомлення-рішення форми «Ф», в якій зазначено про те, що розрахунок податкового зобов'язання додається (за наявності), однак самої форми такого розрахунку, і відповідно, інформації, яку має містити такий розрахунок, не наведено.

Тому підстав стверджувати, що відповідачем не виконані вимоги п. 9 Порядку, суд не вбачає.

Крім того, у вказаному розрахунку зауважено, що платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельної ділянки для проведення звірки даних щодо: розміру площі земельної ділянки, що перебуває у власності та/або користуванні платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в порядку адміністративного оскарження звертався до Державної фіскальної служби України зі скаргою на податкове повідомлення-рішення №-2656 від 14.03.2018, рішенням якої від 15.06.2018 скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін. Однак з приводу звернення із заявою щодо отримання інформації, про яку йшлося у розрахунку, доданому до податкового повідомлення-рішення, - будь-які відомості відсутні.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З вказаної норми слідує, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності платник податку має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обгрунтованість заперечує.

Відповідач по даній справі довів суду належними та допустимими доказами правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення №-2656 від 14.03.2018.

З урахуванням всього вищевикладеного, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог, а тому відмовляє у їх задоволенні.

Керуючись статтями 2, 77, 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №-2656 від 14.03.2018 - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко