Справа № 807/244/18
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/1155/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Онишкевича Т.В.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Чубелки О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року (рішення ухвалене у м. Ужгород судом у складі головуючої судді Маєцької Н.Д.) у справі № 807/244/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі та оплату вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив:

визнати незаконним та скасувати п. 4 Наказу начальника ГУНП в Закарпатській області № 371 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області" від 21 лютого 2018 року, яким на старшого сержанта поліції, сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України;

визнати незаконним та скасувати п. 6 наказу начальника ГУНП в Закарпатській області № 42 о/с "По особовому складу", яким реалізовано дисциплінарне стягнення та звільнено зі служби в Національній поліції України старшого сержанта поліції сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_1;

поновити його на службі в Національній поліції України;

стягнути з ГУНП в Закарпатській області на його користь середньомісячний заробіток у вигляді вимушеного прогулу за весь період розгляду справи на момент винесення рішення з розрахунку 512,02 грн. за день;

допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Закарпатській області змінити дату звільнення в наказі № 42 о/с від 26 лютого 2018 року щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з 26 лютого 2018 року на 28 лютого 2018 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ракоці, 13 код 40108913) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року у розмірі 1015,77 грн. (одна тисяча п'ятнадцять гривень сімдесят сім копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1, який в апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції змінив дату його звільнення, чим допустив неправильне застосування норм матеріального права, порушив норми процесуального права та вийшов за межі позовних вимог. Крім того, зазначає, що до Протоколу включено показники не повіреного у визначеному законом порядку засобу вимірювальної техніки, а тому такі показники не можуть братись до уваги та свідчити про стан алкогольного сп'яніння. Також, всупереч вимогам законодавства його звільнено зі служби в період тимчасової непрацездатності, що є підставою для його поновлення на службі.

Дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

У справі встановлено, що старший сержант ОСОБА_1 перебував на службі в поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського відділення поліції Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

28 січня 2018 року старшим оперуповноваженим в ОВС Закарпатського управління ДВБ НП України ОСОБА_3., разом з оперуповноваженим в ОВС відділу моніторингу та зонального контролю Закарпатського управління ДВБ НП України Моцоком О.І. та старшим оперуповноваженим відділу оперативних розробок Закарпатського управління ДВБ НП України ОСОБА_5. здійснено перевірку несення служби працівниками Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області на стаціонарному посту "Лазещина".

Вказаною перевіркою встановлено перебування поліцейських сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області Маркульчака В.В., Марусяка І.І., Данишика М.М. та ОСОБА_1 на стаціонарному посту "Лазещина" у форменому одязі, з табельною вогнепальною зброєю у стані алкогольного сп'яніння, про що старшим оперуповноваженим в ОВС Закарпатського управління ДВБ НП України ОСОБА_3. був складений рапорт.

Наказом ГУ НП в Закарпатській області "Про призначення службового розслідування" від 30 січня 2018 року № 204 призначено службове засідання за вказаним фактом. Службове розслідування проводилось у відповідності до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230.

Про результати службового розслідування складено Висновок від 21 лютого 2018 року, який затверджений начальником ГУ НП в Закарпатській області. Відповідно до вказаного висновку, відомості, що стали підставою для проведення службового розслідування підтвердилися.

Наказом начальника ГУНП в Закарпатській області від 21 лютого 2018 року № 371 "Про притягнення до відповідальності окремих працівників Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП" за порушення вимог ст. ст. 1,2,7 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", п. 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року № 1179 та вимог п.1, пп.1,2 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", що проявилося у вживанні алкогольних напоїв на стаціонарному посту "Лазещина", перебуваючи в однострої з табельною зброєю та подальшій втечі з посту, що негативно вплинуло на імідж поліції в цілому та могло призвести до негативних наслідків, поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1, відповідно до п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України звільнено зі служби в Національній поліції України.

Наказом ГУНП в Закарпатській області від 26 лютого 2018 року № 42 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1 - поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського відділення поліції Тячівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області звільнено зі служби в поліції відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" за п. 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 26 лютого 2018 року.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб'єкт владних повноважень, в ході розгляду справи, надав достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність та обґрунтованість прийнятих наказів, з огляду на що відсутні підстави для визнання їх протиправними та для поновлення позивача на службі в Національній поліції. Однак, у зв'язку із звільненням позивача під час його тимчасової непрацездатності, позов підлягає частковому задоволенню, шляхом зобов'язання ГУНП в Закарпатській області змінити дату звільнення позивача з 26 лютого 2018 року на 28 лютого 2018 року та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку вказаним відносинам, враховує таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначаються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII, який згідно з пунктом 1 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень цього Закону набрав чинності з 7 листопада 2015 року.

Згідно із частиною 2 статті 19 цього Закону підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною першою статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено підстави звільнення поліцейських зі служби в поліції.

Зокрема, пунктом 6 частини 1 вказаної статті визначено як підставу звільнення, реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Таким чином, до прийняття Дисциплінарного статуту Національної поліції України використовуються норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 № 3460-IV (далі - Закон № 3460-IV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закон № 3460-IV службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Частиною першою статті 2 Закону № 3460-IV визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 3460-IV за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 3460-IV службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 3460-IV на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Закону № 3460-IV визначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

У постановах Верховного Суду України від 29 вересня 2015 року (справа №21-1288а15) та від 20 жовтня 2015 року (справа №21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Під час проведеного службового розслідування за фактом перебування на службі в стані алкогольного сп'яніння окремих працівників Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП встановлено, що 28 січня 2018 року близько 17.30 співробітниками Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України спільно з працівниками ВІОС УКЗ ГУНП здійснено перевірку несення служби працівниками Рахівського ВП Тячівського ВН ГУНП на стаціонарному посту "Лазещина" Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП. У ході проведення перевірки було встановлено, що згідно розстановки нарядів Рахівського відділення поліції на стаціонарному посту "Лазещина" у період часу з 08.00 28 січня 2018 року по 08.00 29 січня 2018 року несли службу поліцейські сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області. Крім того, на стаціонарному посту "Лазещина" Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП було виявлено попередній наряд Рахівського відділення поліції, зокрема й поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_1, які згідно розстановки нарядів Рахівського відділення поліції несли службу у період часу з 08.00 год. 27 січня 2018 року по 08.00 год. 28 січня 2018 року.

Працівниками Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України та ВІОС УКЗ ГУНП встановлено, що вказані працівники сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП, серед яких позивач, які знаходилися на посту "Лазещина" перебували в однострої, з табельною зброєю та в стані алкогольного сп'яніння. У зв'язку з цим, їм було запропоновано проїхати до Рахівської районної лікарні для проходження медичного огляду на встановлення ступеню алкогольного сп'яніння.

Однак, дану вимогу працівники Рахівського відділення поліції не виконали та стали себе поводити неадекватно, при цьому намагалися втекти з місця події. Зокрема, позивач штовхнув одного з працівників Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України, сів за кермо автомобіля та втік у невідомому напрямку.

У подальшому працівниками Закарпатського управління ДВБ НП України, ВІОС УКЗ ГУНПЮ, разом з керівництвом Рахівського відділення поліції здійснено виїзд додому до позивача. Після цього позивача було доставлено до Рахівського відділення поліції для надання пояснень та до Рахівської районної лікарні для медичного огляду на факт вживання алкогольних напоїв.

Згідно протоколу медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп'яніння, виданого Рахівською районною лікарнею 28 січня 2018 року № 27 ОСОБА_1 (1,88 проміле) перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Опитані особи, зокрема позивач категорично заперечив вживання алкогольних напоїв на службі. Разом з цим, пояснити виявлені у медичному закладі проміле алкогольного сп'яніння, не зміг.

Таким чином, матеріалами службового розслідування підтверджено факт перебування позивача у стані алкогольного сп'яніння під час служби.

Крім того, судом для всебічного та об'єктивного розгляду справи, допитано в якості свідків старшого оперуповноваженого Закарпатського управління ДВБ Національної поліції ОСОБА_3., старшого оперуповноваженого Закарпатського управління ДВБ Національної поліції ОСОБА_5., лікаря Рахівської районної лікарні ОСОБА_12. та ОСОБА_10.

Так, допитаний в якості свідка старший оперуповноважений Закарпатського управління ДВБ Національної поліції ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 28 січня 2018 року проводив перевірку несення служби працівниками Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області на стаціонарному посту "Лазещина". Під час перевірки ним було встановлено, що на вказаному посту у працівників сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області, серед яких був і позивач, були явні ознаки алкогольного сп'яніння. Вказаним особам було запропоновано проїхати до Рахівської районної лікарні для встановлення ступеня алкогольного сп'яніння. Однак, позивач проігнорував таку вимогу, штовхнув його та втік з місця події на автомобілі. В подальшому працівниками Закарпатського управління ДВБ НП України та керівництвом Рахівського відділення поліції було здійснено виїзд до місця проживання позивача та доставлено його до Рахівської районної лікарні для медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю, за результатами якого встановлено, що позивач перебував в стані алкогольного сп'яніння. Про вказані події ОСОБА_3 було складено рапорт на ім'я начальника Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України Юращуку В.М.

Будучи допитаним, як свідок старший оперуповноважений Закарпатського управління ДВБ Національної поліції ОСОБА_5 вказав, що також проводив вказану перевірку на стаціонарному посту "Лазещина" під час, якої встановлено перебування на вказаному посту працівників з ознаками алкогольного спяніння. ОСОБА_1, під час проведення вказаної перевірки штовхнув старшого оперуповноваженого ОСОБА_3 та втік з місця події на автомобілі.

Вказані свідки також показали, що під час проведеної перевірки позивач перебував з табельною зброєю, у форменому одязі, на столі стояла пляшка недопитого алкогольного напою, чотири келихи та нарізка продуктів, від позивача відчувався сильний запах алкоголю з порожнини рота, позивач мав похитування притаманні для стану алкогольного сп'яніння, вів себе агресивно, штовхнувши працівника внутрішньої безпеки сів за кермо автомобіля та поїхав з місця проведення перевірки.

Вказані обставини повністю відповідають фактам, викладеним у рапорті старшого оперуповноваженого ОСОБА_3 від 31 січня 2018 року, на підставі якого було проведено службове розслідування.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що позивач є його дядьком. 28 січня 2018 року він на власному автомобілі ВАЗ -21093, д.н.з АО 4682 АН підвозив його додому після чергування. Однак, у його дядька не було жодних ознак алкогольного спяніння.

Разом з тим, суд критично ставиться до показань вказаного свідка, враховуючи, що він є родичем позивача.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що 28 січня 2018 року проводила медичне освідчення позивача для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп'яніння, за результатами якого складено протокол № 27. Вказане медичне освідчення здійснювалося за допомогою газоаналізатору Drager Аlcotest 5510. Згідно результатів тесту позивач знаходився у стані алкогольного сп'яніння (1,88 проміле) про що нею внесено запис до протоколу медичного освідчення. Однак, нею помилково не було зазначено заключення медичного освідчення у п. 14 вказаного Протоколу.

Разом з тим, судом встановлено, що стан алкогольного сп'яніння позивача підтверджується записом ОСОБА_12 у журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Однак, в судовому засіданні 06 червня 2018 року позивач зазначив, що алкогольні напої 28 січня 2018 року вживав ввечері вдома, після чого був доставлений до Рахівської районної лікарні для медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю.

Проте, суд критично ставиться до протилежних пояснень позивача та вважає їх такими, що спрямовані на уникнення відповідальності, оскільки у наданих під час службового розслідування поясненнях 28 січня та 29 січня 2018 року він зазначав, що алкогольні напої на посту не вживав, а тому не мав ознак алкогольного сп'яніння. Однак, про факт вживання алкогольних напоїв 28 січня 2018 року вдома після роботи не повідомив.

Крім того, із п. 10 Протоколу медичного освідчення ОСОБА_1 видно, що з його слів за останні 12 годин алкогольні напої він не вживав.

Щодо посилань скаржника на те, що під час огляду позивача на стан алкогольного сп'яніння до Протоколу медичного освідчення включені показники не повіреного у визначеному законом порядку засобу вимірювальної техніки, які не можуть братися до уваги та свідчити про стан алкогольного сп'яніння, суд зазначає наступне.

Відповідно до свідоцтва № 12-01/8843 про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки Газоаналізатор Drager Alcotest 5510 відповідає вимогам експлуатації. Вказане свідоцтво чинне до 28 грудня 2017 року.

Медичне освідчення позивача для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп'яніння здійснювалося 28 січня 2018 року.

Разом з тим, відповідність вказаного засобу вимірювальної техніки встановленим вимогам свідчить його наступна повірка, що підтверджується Свідоцтвом № 35/18-1425 від 01 березня 2018 року.

Згідно листа Рахівської районної лікарні від 27 червня 2018 року підтверджено справність газоаналізатора Drager Alcotest 5510 в проміжок часу з 29 грудня 2017 року по 28 лютого 2018 року.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до абз.2 п.25 постанови Пленуму від 06 листопада 1992 року №6 (зі змінами і доповненнями) "Про практику розгляду судами трудових спорів" нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Зокрема, факт перебування позивача 28 січня 2018 року у стані алкогольного сп'яніння, окрім протоколу медичного освідчення, підтверджується матеріалами службового розслідування, поясненнями свідків, наданими в судовому засіданні та встановленими під час розгляду справи обставинами.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09 листопада 2016 року № 1179 під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", «Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Отже, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що повязано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно пп. 6 п. 2 Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов'язків поліцейському заборонено: перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов'язків і в невстановленому місці.

У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Враховуючи встановлені службовим розслідуванням обставини, які підтверджуються встановленими під час судового розгляду обставинами, суд вважає, що вони в достатній мірі підтверджують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

У відповідності до ст. 12 Дисциплінарного статуту одним з видів дисциплінарного стягнення є звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 6 ст. 77 Закону 580, поліцейський звільняється зі служби поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії позивача, які виразилися в грубому порушенні службової дисципліни, не виконанні вимог Закону України "Про Національну поліцію" в частині неухильного дотримання Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Присяги поліцейського, Правил етичної поведінки поліцейських, що підтверджується матеріалами справи, є проступком несумісним з перебуванням на службі в поліції.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв'язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому. Відтак, відсутні підстави для скасування оскаржених наказів та поновлення позивача на службі в органах внутрішніх справ.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою поновлення порушеного права позивача, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина.

Колегія суддів зазначає, що перебування позивача на час звільнення в стані тимчасової непрацездатності, не є перешкодою для звільнення зі служби в поліції, оскільки застосуванню до спірних правовідносин підлягає Дисциплінарний статут, положення якого не містять заборони звільнення особи в стані тимчасової непрацездатності.

Відповідно до статті 16 ДС ОВС дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Згідно зі статтею 18 Статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

На підставі аналізу зазначених норм права колегія суддів дійшла висновку, що на осіб рядового і начальницького складу за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених статтею 16 ДС ОВС, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Подальше виконання такого наказу відповідно до статті 18 ДС ОВС здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

Таку правову позицію відображено у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №816/4253/15 (№К/9901/22641/18), від 04 жовтня 2018 року у справі №2а-2273/10/0770 (№К/9901/1391/18).

Згідно з ч. 5 ст. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Виходячи з положень ч. 5 ст. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, з прийняттям наказу від 26 лютого 2018 року ГУ НП в Закарпатській області реалізувало звільнення позивача з 26 лютого 2018 року, та вважається таким, що виконане.

На переконання суду, приймаючи оскаржений наказ про звільнення позивача ГУ НП в Закарпатській області не було дотримано положень ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, із правового змісту якого видно, що вчинити правову реалізацію звільнення позивача шляхом видачі відповідного наказу, можливо було лише після його прибуття до місця проходження служби.

Відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 № 455 тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Як видно з матеріалів справи, зокрема листка непрацездатності позивач з 19 лютого 2018 року по 27 лютого 2018 року перебував на лікарняному та стати до роботи повинен був 28 лютого 2018 року.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зміни у наказі про звільнення позивача дати звільнення позивача зі служби в поліції з 26 лютого 2018 року на день виходу з лікарняного 28 лютого 2018 року та стягнення у зв'язку з цим на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі Порядок 100) та згідно п. "з" ст. 1 Порядку 100 цей Порядок застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Пунктом 3 ч.2 Порядку 100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати, передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 ч.2 Порядку 100, обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з абзацом п'ятим п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 за № 13, при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Відповідно до довідки ГУНП в Закарпатській області від 12 квітня 2018 року № 5/327/106/5-2018 розмір заробітної плати позивача за грудень 2017 року складає 9722,85 грн. (31 календарний день) та січень 2018 року (31 календарний день) 11270,19 грн. Відтак, середньомісячний розмір заробітної плати складає 10496,52 грн. (20993,04 /2), середньоденний розмір заробітної плати складає 338,59 грн. (20993,04/62). Виходячи з наведеного, час вимушеного прогулу позивача за період 26 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року становить 3 календарні дні, а отже стягнення на його користь підлягає 1015,77 грн. (338,59х3 календарні дні).

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року у справі № 807/244/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС.

Головуюча суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Т. В. Онишкевич

Повне судове рішення складено 14 січня 2019 року.