Справа № 480/4480/18
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 р. Справа № 480/4480/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кунець О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Івах Я.А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Ейсмонт М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Сумській області (далі - відповідач, ГУДФС у Сумській області), у якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУДФС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-335-25 від 09.11.2018 в сумі 15819 грн. 54 коп. .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з жовтня 2007 по червень 2008 року він займався господарською діяльністю як фізична особа-підприємець. У 2008 року звернувся до податкової інспекції у м. Суми та повідомив про намір припинити свою діяльність. Заяв про припинення фізичної особи-підприємця не писав, бо інспектор, який приймав документи повідомив, що цього робити не потрібно. Таким чином, позивач вважав, що вчинивши вказані дії він фактично припинив свою господарську діяльність. Жодних повідомлень від податкового органу про наявність заборгованості позивач не отримував.

26.11.2018 на свою адресу позивач отримав вимогу ГУДФС у Сумській області №Ф-335-25 від 09.11.2018 року про сплату боргу (недоїмки) в сумі 15819,54 грн.

На переконання позивача, оскаржувана вимога є необгрунтованою, оскільки з 2008 року він господарською діяльністю не займався, а отже і обов'язок сплачувати єдиний внесок з 2008 року й нього відсутній.

Ухвалою суду від 14.12.2018 провадження у даній справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

03.01.2019 відповідач подав до суду письмовий відзив (а.с.15-16), у якому заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1, зокрема зазначає, що вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими, а податкова вимога ГУДФС у Сумській області №Ф-335-25 від 09.11.2018 року є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства. При цьому, відповідач звертає увагу суду на те, що згідно баз даних ГУ ДФС у Сумській області фізична особа-підприємець ОСОБА_1 фактично припинив підприємницьку діяльність 26.11.2018р. (дата проведення державної реєстрації припинення). З 11.10.2007р. по 26.11.2018р. (дата зняття з обліку платника податків) здійснював діяльність на загальній системі оподаткування та, відповідно до ІКПП платника, за останнім рахується заборгованість по платежу «Єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (код бюджетної класифікації 71040000) в сумі 15819,54 грн. (за 2017 рік - 8448 грн., І квартал 2018 року - 2457,18 грн., ІІ квартал 2018 року - 2457,18 грн., ІІІ квартал 2018 року - 2457,18грн.).

Враховуючи обов'язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов'язані сплатити до 09.02.2018 за звітний 2017 рік, щонайменше 8448грн. (3200.00*12*22% =8448грн.).

Крім того, відповідач зазначає, що з прийняттям Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій » внесені зміни до Закону №2464, що діють з 01.01.2018, зокрема щодо строків сплати фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 01.01.2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464 категорії страхувальників, зобов'язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій ч.8 ст.9 Закону №2464). Законом України від 07.12.2017 №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік», установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 - 3723,00 грн.

Відповідно, квартальний платіж складає 2457,18 грн. (3723,00*3*22%), поквартально: до 19.04.2018р. - за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн., до 19.07.2018р. - за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн., до 19.10.2018р. - за 3 квартал 2018 року-2457,18 грн.

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника, вказаній вище.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Таким чином, нарахування єдиного внеску відбулося відповідного до норм чинного законодавства, а відповідно, податкова вимога №Ф-335-25 від 09.11.2018 є законною та обгрунтованою.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача проти вимог ОСОБА_1 заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, відмовляє у задоволенні позовної заяви, виходячи з наступного:

У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11.10.2007 ОСОБА_1, зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.18).

09.11.2018 Головним управлінням ДФС у Сумській області сформована та направлена на адресу ОСОБА_1 податкова вимога №Ф-335-25 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 15819,51 грн. (а.с.7).

Позивач не погодився з нарахуванням йому заборгованості з єдиного внеску, а тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.08.2010 № 2464 (далі - Закон №2464).

Відповідно до ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

З 01.10.2013 року функції адміністрування єдиного соціального внеску передані від Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів України, яке перетворено шляхом реорганізації у ДФС України (Постанова КМУ від 21.05.2014 №160 «Про утворення Державної фіскальної служби»).

Законом України від 06.12.2016 №1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону №2464, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов'язковості визначення бази нарахування ЄВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464).

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Законом України від 21.12.2016 №1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік», установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200,00грн., з 1 січня 2018 року - 3723 грн.

Частиною п'ятою ст.8 Закону №2464 для зазначеної категорії платників встановлена обов'язкова ставка ЄВ, що дорівнює 22% бази нарахування.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску у 2017-2018 роках за себе мали фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (частина четверта ст.4 Закону №2464).

Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, в тому числі і на час перебування в декретній відпустці чинним законодавством не передбачено.

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Враховуючи обов'язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов'язані сплатити до 09.02.2018 за звітний 2017 рік, щонайменше 8448грн. (3200.00*12*22%).

Крім того, з прийняттям Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій » внесені зміни до Закону № 2464, що діють з 01.01.2018, зокрема щодо строків сплати зобов'язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 01.01.2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464 категорії страхувальників, зобов'язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій ч.8 ст.9 Закону №2464). Законом України від 07.12.2017 №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік», установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 - 3723,00 грн.

Відповідно, щоквартальний платіж складає 2457,18 грн. (3723,00*3*22%), поквартально:

До 19.04.2018р. - за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн.

До 19.07.2018р. - за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн.

До 19.10.2018р. - за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн.

Статтею 6 Закону України «Про збір та облік єдиного на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено обов'язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;

Відповідно до п.п.6,7 ст.13 Закону №2464 та розділу VI Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Статтею 25 цього ж Закону визначено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Враховуючи вищевикладене, на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внесу на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, контролюючим органом нараховано ФОП ОСОБА_1 недоїмку зі спати єдиного соціального внеску у розмірі 15819,54 грн., оформлену вимогою №Ф-335-25 від 09.11.2018 (а.с.7).

До вимоги увійшли:

розрахункова сума єдиного внеску за 2017 рік в розмірі 8448 року;

єдиний внесок за І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.;

єдиний внесок за ІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.;

єдиний внесок за І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.

Заперечуючи проти вимоги податкового органу №Ф-335-25 від 09.11.2018 ОСОБА_1 зазначає, що фактично припинив підприємницьку діяльність ще у 2008 році, однак доказів припинення суду не надав.

Так, відповідно до ч.3 ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (чинній станом на 2008 рік) фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Державний реєстратор у день державної реєстрації припинення фізичної особи-підприємця у порядку, визначеному статтями 47-50 цього Закону, зобов'язаний надіслати відповідним органам статистики, державної податкової служби. Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування повідомлення про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем та відомості реєстраційної картки про проведення державної реєстрації припинення фізичної особи-підприємця (ст.51 вищезазначеного Закону).

Отже, з огляду зазначені норми Закону, припинення підприємницької діяльності пов'язано з позбавленням статусу підприємця внаслідок внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Натомість, згідно інформаційної довідки платника (а.с.18-19) лише 26.11.2018 ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, що не заперечувалось позивачем в судовому засіданні.

Таким чином, посилання позивача на те, що він мав наміри припинити підприємницьку діяльність у 2008 році фактично не підтверджені позивачем. Крім цього, відсутні докази того, що позивач відноситься до категорії осіб, звільнених від сплати єдиного соціального внеску.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога ГУ ДФС у Сумській області №Ф-335-25 від 09.11.2018 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску для фізичних осіб-підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, у сумі 15819,54 грн. по ФОП ОСОБА_1 сформовано ГУ ДФС у Сумській області у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах повноважень, а отже, є законною і обґрунтованою, а тому, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 15.01.2019 року.

Суддя О.М. Кунець