Справа № 540/2237/18
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2019-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2237/18
14 год. 34 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Кукульник Я.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

31 жовтня 2018 року ОСОБА_1 ( далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) в якому просить:

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік та матеріальної допомоги за 2018 рік для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України № 260 від 11.06.2008 р. - протиправною.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік та матеріальну допомогу за 2018 рік для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України № 260 від 11.06.2008 р.

Ухвалою суду від 05 листопада 2018 р. відкрито провадження у справі за спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом сторін), справу призначено до розгляду на 05.12.18 р.

Протокольною ухвалю суду від 05.12.2018 р. відкладено розгляд справи до 21.12.2008 р.

Ухвалою суду від 20 грудня 2018 р. судове засідання, призначене на 21.12.2018 р., вирішено провести у режимі відео конференції.

Протокольною ухвалою суду від 21 грудня 2018 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 04 січня 2019 р.

Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що при звільненні у березні 2018 р. з військової служби у запас він не отримав відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 73 від 14.03.2018 р. При цьому, вказує, що рапорти надані ним для виплати грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань залишилися відповідачем не розглянутими, що порушує його право на отримання вищезазначених виплат.

Відповідач відзив на позов суду не надав.

Дослідивши подані сторонами документи, заслухавши пояснення сторін, свідка, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вказує про наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 19 серпня 2016 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , сержант командир відділення командира машини відділення інженерних загороджень взводу інженерних загороджень групи інженерного забезпечення військової частини - польова пошта НОМЕР_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового та сержантського складу строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію.

Згідно пункту 5 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по строковій частині) від 14.03.2018 року за № 73, серед іншого,

- звільнено сержанта ОСОБА_1 командира 2 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення з військової служби у запас на підставі підпункту "г" (необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною, що підтверджується відповідним медичним висновком медик-соціальної експертної комісії) пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

- вважати таким, що справи та посаду здав, зарахувати до оперативного резерву першої черги і направити для зарахування на військовий облік до Скадовського РВК Херсонської області;

- з "14" березня 2018 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення;

- щорічна основна відпустка за 2018 рік не надавалася; відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за "5" діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік;

- грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік не отримав;

- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 не отримав.

Покликаючись на те, що при звільненні у березні 2018 р. не отримав грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік та матеріальну допомогу за 2018 рік для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення на підставі написаних ним рапортів, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини по суті суд вказує наступне.

Відповідно до частини третьої статті 8 Основного Закону України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За правилами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Згідно з частиною другою статті 55 Основного Закону України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав справи щодо конституційного права особи на судовий захист.

Так, Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зокрема, зазначив: "Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист".

При цьому Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

Цим самим Конституційний Суд України визначив залежність виникнення права особи на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України, виключно із існуванням порушення, створенням перешкод для реалізації конкретних прав і свобод такої особи.

Наведене підтверджується також положеннями частин третьої-п`ятої статті 55 Конституції України, у яких чітко вказано про захист "своїх" прав і свобод.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

У пункті 8 частини першої статті 4 КАС зазначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.

Правовідносини, які є предметом розгляду у даній справі, регулюються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII ( далі - Закон № 2011-XII), Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяких іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 № 260, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 14 липня 2008 р. за № 638/15329, чинної на момент виникнення спірних правовідносин. (Наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 р., у зв`язку з затвердженням Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам)

Відповідно до ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. ( п. 1 цієї статті).

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно ч. 1 ст. 10-1 цього Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям зазначеної допомоги визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяких іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 № 260 ( далі - Інструкція № 260).

Відповідно до п. 30.1 Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно п. 30.2 Інструкції № 260 грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Пунктом 33.1 Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п. 33.2. Інструкції № 260 матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Аналізуючи зазначені правові норми, слід зазначити, що грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається особам офіцерського складу, особам рядового , сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, за їх заявою на підставі наказу командира один раз на рік в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, який установлюється за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

При з`ясуванні судом наявності у позивача будь-яких доказів щодо написання ним рапортів на виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік та матеріальної допомоги за 2018 рік для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення, ОСОБА_1 пояснив про відсутність у нього таких доказів. При цьому, позивач додатково повідомив, що у кінці січня 2018 р. від командування роти надійшло розпорядження щодо написання особовим складом рапортів про виплату грошової допомоги на оздоровлення та покращення матеріально - побутових умов, на виконання якого ним були написані такі рапорти та передані ним особисто ОСОБА_3 , який обіймав посаду заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення. Однак, не мав можливості особисто звернутися в штаб та зареєструвати рапорти у зв`язку з перебуванням на передовій лінії оборони.

В ході проведення судового засідання в режимі відео конференції 21 грудня 2018 року, представник відповідача Сінельниченко С.М. підтвердив щодо подання ОСОБА_1 , рапорту на відпустку, проте заперечив проти отримання командуванням військової рапортів ОСОБА_1 на виплату грошової допомоги на оздоровлення та покращення матеріально - побутових умов, що підтверджується відсутністю їх реєстрації в Журналі реєстрації рапортів за період з 01.01.2018 р. по 14.03.2018 р. ( дата звільнення ОСОБА_1 ).

Дослідивши наданий представником відповідача в електронній формі витяг відповідних сторінок Журналу реєстрації рапортів з 01.01.2018 р. по 14.03.2018 р. судом встановлено, що дійсно у січні-лютому 2018 року під номерами 1268-1282, 1287-1289, 1304-1308,1322-1330,1414-1540 зареєстровано значно велику кількість заяв на оздоровлення, проте, спірні рапорти ОСОБА_1 у цьому переліку відсутні.

Крім того, з метою з`ясування вказаної обставини судом було допитано в якості свідка ОСОБА_3 , який пояснив, що під час проходження військової служби обіймав посаду заступника командира роти з морально - психологічного забезпечення, де проходив службу ОСОБА_1 , з позивачем спілкувався по службі. По суті спірних правовідносин пояснив, що, отримавши від вищестоящого керівництва відповідне розпорядження, особисто проводив збір від особового складу роти заяв та рапортів про виплату грошової допомоги на оздоровлення та покращення матеріально-побутових умов, в тому числі, він особисто отримав від ОСОБА_1 відповідні рапорти та передав їх командиру роти Черниш. На питання головуючого щодо його обізнаності про подальшу рапортів ОСОБА_1 , свідок пояснив, що йому нічого не відомо, причини не реєстрації вказаних рапортів в журналі відповідача, пояснити не може. Додатково свідок зазначив, що також писав аналогічні рапорти, проте відповідних виплати не отримав.

Відповідно до частин 1 - 3 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Враховуючи, що в ході розгляду справи позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, за яких, на його думку, відбулося порушення його прав, а відповідачем спростовано твердження позивача щодо подачі ним рапортів на виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік та матеріальної допомоги за 2018 рік вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного грошового забезпечення, тому суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 КАС України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (місце знаходження 25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Дворцова, буд. 2, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 09 січня 2019 р.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 12.3.