Справа № 240/5637/18
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м.Житомир справа № 240/5637/18

категорія 10.2.4

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Добровольська Н.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Пашинська А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Коростенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити переведення на пенсію державного службовця за віком.

Ухвалою суду від 18.12.2018року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що з серпня 2016року йому призначена пенсія за віком відповідно до вимог ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". З досягненням 57річного віку та враховуючи стаж державної служби більше 20 років, Позивач 09.07.2018року звернувся до Відповідача із заявою про переведення на пенсію державного службовця. Листом від 17.07.2018року Відповідач відмовив у такому переведенні по причині відсутності загального страхового стажу в 35 років, стажу державної служби не менше 20 років та по причині не досягнення 62 річного віку.

Таку відмову Позивач вважає протиправною, так як Відповідач не врахував вимоги ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо зниження пенсійного віку, та не врахував, що на день призначення пенсії за віком (серпень 2016року), Позивач перебував на посаді начальника юридичного відділу Малинської міської ради Житомирської області, та невірно визначив стаж державної служби. Позивач вважає, що його перебування на службі в органах місцевого самоврядування та в органах внутрішніх справ зараховується до стажу державної служби.

Представник Коростенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Відповідача по справі, в судовому засіданні проти позову заперечила і пояснила, що на час звернення (09.07.2018року) Позивач мав загальний стаж державної служби всього 16років, 8 місяців та 16 днів, не досяг 62 річного віку, а тому правомірно йому було відмовлено в переведенні на пенсію державного службовця, про що повідомлено листом від 17.07.2018року.

Крім того, на думку представника Відповідача, на момент введення в дію Закону України "Про державну службу" 01.05.2016року Позивач займав посаду в органах місцевого самоврядування, а не посаду, віднесену до державної служби.

Заслухавши пояснення Позивача та представника Відповідача, розглянувши в подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав проведення перерахунку розміру пенсії, в тому числі зумовленого пільговим порядком обчислення стажу роботи, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV (надалі-Закон N 1058-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Правовими нормами статті 26 цього Закону N 1058-IV наявність певного страхового стажу та досягнення певного віку визначені як умови призначення пенсії за віком.

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивачу, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з серпня 2016року призначена пенсія за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, що віднесена до 4 категорії потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач 09.07.2018року звертався до Відповідача із заявою про переведення на пенсію державного службовця. Листом від 17.07.2018року Відповідач відмовив у такому переведенні по причині відсутності загального страхового стажу в 35 років, стажу державної служби не менше 20 років та по причині не досягнення Позивачем 62 річного віку.

Безспірно, за приписами частин другої та п'ятої статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993року N 3723-XII (надалі-Закон N 3723-XII), що була чинна на час виникнення спірних відносин, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року N 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у "Справі про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця" від 04.04.2018року (справа N 822/524/18) і зазначив, що після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 N 899 "Про державну службу") зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.93 N 3723 "Про державну службу" лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 N 899 "Про державну службу", та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.93 N 3723 "Про державну службу" вік і страховий стаж.

Суд вважає безпідставними доводи Позивача щодо його права при переведенні на пенсію державного службовця на зниження пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-XII, як особі, що віднесена до 4 категорії потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Позивач допускає безпідставно широке трактування вказаної правової норми.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.55 вказаного Закону N 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Пенсійний вік, який визначений правовими нормами статті 26 Закону N 1058-IV, та пенсійний вік, визначний статтею 37 Закону N 3723, не є тотожним.

Тобто, вказана правова норма (ч.1 ст.55 Закону N 796-XII) не передбачає підстав для зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 37 Закону України від 16.12.93 N 3723 "Про державну службу".

Аналогічно, Верховний Суд України в постанові від 31 травня 2016 року прямо зазначив, що стаття 37 Закону N 3723-XII не передбачає пільг щодо зменшення пенсійного віку для призначення цього виду пенсії, зокрема і на підставі статті 55 Закону N 796-XII.

Таким чином, Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, ні на дату набрання чинності Законом України від 10.12.2015 N 899 "Про державну службу" (01.05.2016) ні на дату звернення до Відповідача (09.07.2018) не відносився до категорії осіб, що досягли 62 річного віку.

Одночасно суд зазначає, що відповідно до вимог п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 N 899 "Про державну службу" право на призначення пенсії відповідно до вимог ст.37 Закону N 3723-XII мають державні службовці, які на день набрання чинності Законом N 889-VIII займають посади державної служби на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 цього Закону та актами Кабінету Міністрів України.

За приписами статті 1 Закону N 3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних Законом коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Класифікації посад державних службовців визначена в статті 25 цього ж Закону.

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач станом на 01.05.2016року займав посаду начальника юридичного відділу Малинської міської ради Житомирської області, яка не віднесена до жодної категорії посад державних службовців, визначених в статті 25 Закону N 3723-XII.

Позивач станом на 01.05.2016року перебував на службі в органах місцевого самоврядування.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування врегульовані Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 7 червня 2001 року N 2493-III.

Відповідно до вимог частини сьомої статті 21 цього Закону у редакції Закону України від 03.10.2017 р. N 2148-VIII пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Суд зазначає, що Позивач помилково ототожнює категорії посад державних службовців, визначених статтею 25 цього Закону N 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зі стажем державної служби, який дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. Суд не заперечує, що час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", підлягає зарахуванню до стажу державної служби, але лише для визначення права на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Суд визнає, що статтею 10 Закону N 1058-IV передбачено право вибору пенсійних виплат особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника).

Разом з тим, Позивач станом на 01.05.2016року не перебував на посаді державного службовця, визначеній статтею 25 цього Закону N 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, не досяг 62 річного віку, а відтак не може вважатися особою, яка з досягненням 57 річного віку має право на перехід на пенсію державного службовця, передбачену ст.37 Закону N 3723-XII.

Таким чином, оскаржувані дії Коростенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не суперечать вимогам чинного законодавства, а позовні вимоги Позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі, відсутні.

Керуючись вимогами ст.ст.2,90,139-143,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Коростенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повне судове рішення складене 11 січня 2019 року