Справа № 640/20480/18
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 січня 2019 року № 640/20480/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи адміністративну справу, за позовом:

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: 04210, АДРЕСА_1, до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі - відповідач), адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо припинення виплати позивачу пенсії за травень-червень 2018 року;

- зобов'язати відповідача виплатити позивачу пенсію за травень-червень 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем станом на момент звернення до суду, з необґрунтованих причин, не виплачено позивачу пенсійні кошти за травень-червень 2018 року, хоча вказані кошти включено до додаткової відомості для проведення виплати у 2018 році та на умовах окремого Порядку.

Відповідач, у встановлений судом строк, відзив на адміністративний позов суду не надав, а тому, відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі №640/20480/18 в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується копією пенсійного посвідчення НОМЕР_2 (Т.1, арк. 10).

Відповідно до довідки від 02.06.2017 №4212 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач є внутрішньо переміщеною особою (Т.1, арк. 11).

05.07.2018 позивач звернувся із заявою №П-3504 до Головного управління Пенсійного фонду України м. Києва щодо поновлення виплати йому пенсії. Листом від 19.07.2018 №43214/02/П-3504 відповідач повідомив наступне: «Після перевірки щодо місця проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб з травня поточного року Вам припинено виплату пенсії до з'ясування. Відповідно до рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Солом'янської районної в місті Києві адміністрації Вам поновлено з 01.05.2018 виплату пенсії. Кошти за травень-червень 2018 року включено до відомості для проведення виплати» (Т.1, арк. 21).

За результатами звернення позивача від 10.07.2018 до Головного управління Пенсійного фонду України м. Києва щодо поновлення виплати пенсії, листом від 25.07.2018 № 45852/02/П-3504/1 відповідач повідомляє наступне: «Відповідно до списку на внутрішньо переміщених осіб, які виїхали понад 60 днів до дати контрольної перевірки згідно даних інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортирних засобів і вантажів, які перетинають державний кордон, останніми наявними даними є перетин державного кордону, напрямок перетину - «виїзд», Вам з 01.05.2018 було призупинено виплату пенсії до з'ясування місця перебування. Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Оболонської районної в місті Києві адміністрації з 01.07.2018 Вам поновлено виплату пенсії. Кошти по виплаті пенсії з 01.05.2018-30.06.2018 включено до відомості для проведення виплати у 2018 році» (Т.1, арк. 22).

Відповідно до відповіді від 07.08.2018 №184/П-10702 Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, ОСОБА_1 12.09.2014 перетнув кордон України. Разом з тим, відомості про повернення позивача в України відсутні (Т.1, арк. 29).

10.08.2018 позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України м. Києва про поновлення виплати пенсії. Листом від 30.08.2018 №68265/02 відповідач повідомив, що після прийняття окремого порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, щодо позивача буде вирішене питання виплати коштів за травень та червень 2018 року (Т.1, арк. 20).

Відповідно до довідки від 26.09.2018 №14/1634 позивачу надано інформацію про зарахування пенсійних виплат з січня по вересень 2018 року. Однак, виплата пенсії за травень-червень 2018 року не була здійснена, що підтверджується випискою по картковому рахунку від 24.09.2018 за період 01.01.2018 по 24.09.2018 (Т.1, арк. 19, 27-28).

У листі Головного управління Пенсійного фонду України м. Києва від 18.10.2018 №95545/02 зазначено, що пенсійні кошти за травень-червень 2018 року у сумі 8941,02 грн для проведення виплати включено до додаткової відомості та після прийняття окремого Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам буде вирішено питання виплати коштів за минулий період (Т.1, арк. 24-25).

Відповідно до довідки від 26.09.2018 №14/1634 розмір пенсії позивача у червні-травні 2018 року складає 4470,51 грн у розрахунку на місяць (Т.1, арк. 19).

Вважаючи, що відповідачем було порушено чинне законодавство, а саме безпідставно припинено виплату пенсії позивачу, як внутрішньо переміщеній особі, у період травень-червень 2018 року, позивач звернулась з позовом до суду.

Враховуючи вищеописані аргументи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та порушення прав позивача з боку відповідача, що підтверджується нижчевикладеним.

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 19, 46, 55, 64, 92 Конституції України, Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (надалі - ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"), Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (надалі - ЗУ "Про пенсійне забезпечення"), Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII (надалі - ЗУ "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"), Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Частиною першою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 47 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до ст. 7 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Кабінетом Міністрів України 05.11.2014 була прийнята постанова № 637 "Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції", згідно якої (з урахуванням змін і доповнень) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб", пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Згідно з п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту.

Судом встановлено, що відповідно до довідки від 02.06.2017 №4212 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач є внутрішньо переміщеною особою.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п.7-1 Порядку №509, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Відтак, у матеріалах справи відсутні докази про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача від 02.06.2017 №4212 органом, який її видав - Управлінням праці та соціального захисту населення. Крім того, відповідачем продовжено пенсійні виплати позивачу, як внутрішньо переміщеній особі, з липня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", територіальний орган пенсійного фонду України своїм рішенням може припинити виплату пенсії у випадках: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії. Крім того, факт перебування позивача на території України підтверджується направленням/ордером на планову/екстрену госпіталізацію від 24.06.2018 №3354 та Актами обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 13.12.2016, 31.05.2017, 06.12.2017, 06.06.2018 (Т.1, арк. 26, 31-34).

З аналізу постанов Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016, № 509 від 01.10.2014, № 367 від 05.11.2014, № 595 від 07.11.2014 випливає, що ними встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції, тобто особливості виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам.

Оскільки вищенаведені нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, вони не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Отже, суд приходить до висновку, що пріоритетному застосуванню підлягають норми ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 428/6579/17.

Таким чином, твердження відповідача, викладені у відповіді від 18.10.2018 №95545/02, щодо заборгованості позивача, яка буде виплачуватись йому на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України з моменту його прийняття є необґрунтованими, оскільки відповідач керується підзаконним нормативно-правовим актом, а саме постановою Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365", який є актом нижчої юридичної сили.

Згідно з ч. 2 ст. 46 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Необхідними умовами застосування наведеної норми адміністративними судами є: факт нарахування сум пенсій за минулий час, що підтверджується відповідними доказами; доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких є невиплата сум пенсій.

Відповідно до матеріалів справи, відповідачем було поновлено виплату пенсії з 01.07.2018, проте щодо виплати коштів за період з 01.05.2018 по 30.06.2018, відповідач зазначив, що доплата буде виплачуватись в окремому порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки на момент звернення до суду заборгованість із виплати пенсії за період з 01.05.2018 по 30.06.2018 не усунута, суд вказує на протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо припинення виплати з 01.05.2018 року по 30.06.2018 року пенсії ОСОБА_1. Доказів протилежного відповідачем суду не надано, а з матеріалів справи не вбачається.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірного рішення.

В той же час, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, відзив на даний адміністративний позов не надав. Більше того, суду також не повідомлено про причини неподання відзиву, не заявлялось клопотання про продовження процесуального строку на його подання.

Згідно частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо припинення виплати позивачу пенсії за травень-червень 2018 року та зобов'язання відповідача виплатити позивачу пенсію за травень-червень 2018 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 01.05.2018 до 30.09.2018 позивачу було нараховано пенсію у розмірі 4470,51 грн у розрахунку за один місяць, відповідно до довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії (Т.1, арк. 19).

Відтак, суд вважає за необхідне, рішення суду звернути до негайного виконання у межах виплати пенсії за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2018 задоволено клопотання позивача та останнього звільнено від сплати судового збору за заявлені вимоги немайнового характеру. Відтак, відсутні підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для розподілу судових витрат в даній справі.

Керуючись ст. ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: 04210, АДРЕСА_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за травень-червень 2018 року.

3. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві виплатити ОСОБА_1 пенсію за травень-червень 2018 року.

4. Рішення суду звернути до негайного виконання у межах виплати пенсії за один місяць в сумі 4470 (чотири тисячі чотириста сімдесят) грн 51 коп.

5. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова