Справа № 758/13408/18
Суддя: Войтенко Т. В.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Дідук С. В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Адамишина А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Київській області про скасування рішення про примусове повернення з України, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення №11 Баришівського районного відділу Управління Державної міграційної служби від 27.09.2018 про його примусове повернення за межі України, із забороною в'їзду на територію України терміном на три роки.

Посилається на те, що Баришівським РВ УДМС України в Київській області не було досліджено, чи може громадянин Польші ОСОБА_3 (ОСОБА_3) бути примусово повернутий в країну походження, оскільки він є шукачем притулку в України та не може повертатись в країну, де йому загрожує небезпека, що не було враховано співпрацівникам Баришівського РВ УДМС в Київської області.

Вказує, що в оскаржуваному рішенні зазначені перекручені обставини, оскільки його не було затримано працівникам поліції, він не доставлявся до Баришівського РВ УДМС України в Київській області, а насправді прибув зі своєю дружиною до відділу міграційної служби для отримання посвідки на тимчасове проживання.

Як на підставу для скасування оскарженого рішення посилався на те, що він як громадянин Польщі українську мову не розуміє в повному обсязі, спілкується польською та частково англійською. Даний факт був відомий співробітникам Баришівського РВ УДМС в Київської області. Проте, всупереч зазначеним нормам, йому не було надано послуги перекладача з метою ознайомлення із рішенням про примусове повернення.

Вказує, що при винесенні рішення його не було ідентифіковано згідно чинного законодавства України, також не надано права добровільно виконати вимоги оскаржуваного рішення, через неймовірно короткий строк його виконання.

Крім того посилається, що має трьох малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, та обидві доньки навчаються у Лехнівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Баришівської районної ради Київської області в першому класі. При винесенні оскаржуваного рішення, працівниками міграційної служби не було вирішене питання, куди повинні подітися діти, якщо щодо нього та його дружини прийняте рішення про повернення в країну походження.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем було порушено законодавство щодо перебування на території України, а тому щодо позивача було прийняте законне рішення про повернення до країни походження.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити в позові, посилаючись на те, що Баришівський РВ УДМС в Київської області діяв в межах повноважень, наданих законом та при прийнятті оскаржуваного рішення працівниками були дотримані всі вимоги Закону №3773-VI Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 та Інструкції №353/271/150 про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджених наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБ України від 23.04.2012. На обґрунтування відзиву на позов відповідач зазначає, що позивач відповідає ознакам нелегального мігранта у розумінні пункту 14 статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" і не має законних підстав для перебування в Україні. Відповідач вказує, що з огляду на норми статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" позивач підлягає примусовому поверненню в країну громадянського походження та наголошує, що згідно зібраних відповідачем даних ситуація в Польщі в цілому є задовільною і безпечною.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Як вбачається протоколу Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області ПР МКО №084728 від 27.09.2018, було виявлене порушення громадянином Польші ОСОБА_3 вимог частини 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( а.с.46-47).

Постановою Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області від 27.09.2018 громадянина Польші ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у сумі 510 грн.

Головним управлінням Державної міграційної служби України в Київській області прийнято рішення від 27.09.2018 №11 про примусове повернення в країну походження громадянина Польші ОСОБА_3, яким зобов'язано позивача покинути територію України в термін до 12.10.2018, а також встановлено заборону в'їзду терміном на 3 роки.

Таке рішення позивач вважає незаконним, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Так, відповідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI (надалі - Закон №3773-VI), іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону №3773-VI визначено, що нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною 1 статті 23 Закону №3773-VI передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Частиною 1 статті 26 Закону №3773-VI встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Отже, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у їх діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Згідно з п. 1.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджених наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБ України від 23.04.2012р. № 353/271/150, примусове повернення передбачає виїзд іноземця з України за рішенням територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону (стосовно іноземців, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органів СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин про підстави прийняття такого рішення прокурора з оформленням відповідних документів, доведенням до іноземця зобов'язання про його добровільний виїзд з України, у визначений у рішенні строк та здійсненням подальшого контролю за виконанням іноземцем цього зобов'язання.

Відповідно до 2.1 Інструкції, Рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства готується у двох примірниках посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) та органу СБУ і затверджується начальником (заступником начальника) відповідного органу або особою, яка виконує його обов'язки, за наявності підстав, зазначених у пункті 1.6 розділу І цієї Інструкції, з подальшим повідомленням щодо рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства (додаток 2) протягом 24 годин прокуророві за територіальністю про підстави прийняття такого рішення.

Рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю у присутності перекладача та законного представника (на вимогу затриманого) під підпис та обліковується посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у Журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 6) (п.2.5 Інструкції).

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно (п. 2.7. Інструкції №353/271/150).

Як вбачається з матеріалів справи, громадянин Польші ОСОБА_3, проживає на території України, має дружину ОСОБА_9, трьох малолітніх дітей: ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3. Обидві доньки позивача навчаються у Лехнівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Баришівської районної ради Київської області в першому класі ( а.с. 13-18).

Враховуючи наявність місця проживання на території України, наявність дітей, відсутність даних про будь-які дії позивача, що суперечили б інтересам безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров'я і захисту прав та інтересів громадян України, відповідач безпідставно прийняв оскаржуване рішення, оскільки у конкретному випадку з ОСОБА_3 були відсутні підстави, передбачені статті 26 Закону №3773-VI , наявність яких закон пов'язує з можливістю повернення особи до країни походження.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У судовому засіданні відповідач не навів суду передбачених законом підстав, необхідних для повернення позивача до країни походження, не довів, що при прийнятті оскаржуваного рішення було дотримано вимог Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджених наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБ України від 23.04.2012р. № 353/271/150, матеріали справи не містять доказів правомірності дій та рішення відповідача.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

За таких обставин, вимоги позивача знайшли своє доведення у суді, а відтак, його позов підлягає задоволенню даним судовим рішенням.

На підставі Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI, Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджених наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБ України від 23.04.2012р. № 353/271/150, керуючись ст.ст.2, 8, 9, 20, 72-77, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Київській області про скасування рішення про примусове повернення з України - задовольнити.

Скасувати рішення №11 Баришівського районного відділу Управління державної міграційної служби від 27 вересня 2018 про примусове повернення з України громадянина Польщі ОСОБА_3 із забороною в'їзду в Україну терміном на три роки.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 14 січня 2019 року.

Суддя Т. В. Войтенко