Справа № 303/141/19
Суддя: Курах Л. В.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 303/141/19
номер рядка стат.звіту - 13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі : головуючого судді Курах Л.В.

за участю секретаря судових засідань: Багин Р.С.

представника позивача Ребізант В.Р.

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мукачево справу за адміністративним позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Туреччини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію,

В С Т А Н О В И В :

09 січня 2019 року Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до громадянина Туреччини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Позов мотивує тим, що 05.01.2019 року, відповідач незаконно, поза пунктами пропуску через державний кордон України на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «Вилок», відділу прикордонної служби «Дякове», Мукачівського прикордонного загону, на території Вилоцької селищної ради Виноградівського району Закарпатської області, спільно з трьома співвітчизниками, перетнув державний кордон з України в Угорщину на ділянці відповідальності Мукачівського прикордонного загону, однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Угорщини та 06.01.2019 року, в пункті пропуску «Вилок» Мукачівського прикордонного загону, на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб переданий на територію України у встановленому Угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.

Своїми діями вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП.

В подальшому його було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з'ясування обставин правопорушення.

В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, просив суд затримати громадянина Туреччини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання. Уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, пояснив, що хотів виїхати до Європи, коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги та не має статусу біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту. Просив відправити його додому.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду справи встановлено та підтверджено доказами (протоколами про адміністративне затримання від 06.01.2019 року, протоколами особистого огляду, огляду речей та вилучених речей і документів від 06.01.2019 року, протоколом проведення прикордонно-представницької зустрічі від 06.01.2019 року, актами приймання-передавання особи від 06.01.2019 року), що відповідач разом зі своїми тьома співвітчизниками, незаконно, поза пунктами пропуску, в складі групи осіб, перетнув державний кордон з України в Угоршину на ділянці відповідальності Мукачівського прикордонного загону, однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Угорщини та 06.01.2019 року, в пункті пропуску «Вилок» Мукачівського прикордонного загону, на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб перееданий на територію України у встановленому Угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. В подальшому відповідача було затримано відповідно до ст. 263 КУпАП.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов'язки, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в'їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Частиною 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

За ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, а саме, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 цього Закону, іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Згідно ст. 1 зазначеного Закону, реадмісія - це передача з території України або приймання на територію України іноземців та осіб без громадянства на підставах та в порядку, встановлених міжнародними договорами України.

Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Турецької Республіки про реадмісію осіб» було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Турецької Республіки про реадмісію громадян обох держав.

Стаття 3, 6 цієї Угоди передбачає, що кожна Договірна Сторона на запит іншої Договірної Сторони без особливих формальностей буде здійснювати реадмісію осіб, які не виконують або припинили виконувати діючі умови для в'їзду або перебування на території держави запитуючої Договірної Сторони, якщо доведено або є підстави вважати, що ці особи мають громадянство держави запитуваної Договірної Сторони. Запитувана Договірна Сторона у разі необхідності та невідкладно буде видавати своїм громадянам, щодо яких здійснюватиметься реадмісія, проїзні документи, необхідні для їх повернення. Кожна Договірна Сторона на запит іншої Договірної Сторони здійснює реадмісію іноземців та осіб без громадянства, які нелегально потрапили на територію держави запитуючої Договірної Сторони безпосередньо з території держави запитуваної Договірної Сторони і які не виконують чинні правові умови в'їзду на територію держави запитуючої Договірної Сторони.

Договірні Сторони будуть здійснювати реадмісію громадян держав Договірних Сторін, іноземців та осіб без громадянства у відповідностідо процедур визначених у ст. 9 Угоди.

З аналізу вказаних норм та обставин справи, суд вважає, що відповідач повинен бути переданий до країни свого громадянства за процедурою, визначеною Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Турецької Республіки про реадмісію осіб між двома державами ратифікованою 24.07.2006 Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Турецької Республіки про реадмісію осіб».

Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1110 пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно з п. 12 розділу ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом МВС України від 29.02.2016 № 141, іноземці та особи без громадянства утримуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Враховуючи вищенаведене, затримання іноземця та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливе з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів про реадмісію.

З врахуванням вище наведеного, а також беручи до уваги повне визнання позову відповідачем, який просив повернути його до Туреччини, так - як коштів для самостійного виїзду з України в нього немає, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 257, 241, 244, 246, 289 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 29, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» суд, -

У Х В А Л И В:

Уточнений адміністративний позов Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Туреччини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію - задовольнити.

Затримати громадянина Туреччини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. 289, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України протягом у десятиденний строк із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 10.01.2019 року.

Головуюча Л.В. Курах