Справа № 0840/2769/18
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 0840/2769/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотовой А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року (Калашник Ю.В.) в адміністративній справі №0840/2769/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району, про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік згідно із ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 5970,00 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржене рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апелянт зазначає, що положення статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють лише право особи позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, звернутися до суду із відповідною заявою, а не її беззаперечний обов'язок звернутися до суду з відповідною заявою. Положення Кодексу адміністративного судочинства України не встановлюють пріоритет права на звернення особи до суду в порядку, передбаченому статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, над її правом звернутися до суду із заявою про зміну способу або порядку виконання судового рішення відповідно до статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України. Разом з тим, стаття 378 Кодексу адміністративного судочинства України не виключає можливості звернення стягувача до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення у разі, якщо до цього особа - стягувач не скористалася своїм правом на звернення до суду із відповідною заявою в порядку передбаченому статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України. Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні справи по суті невірно тлумачить норми КАС України.

У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, доказом чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення скаржнику - 05.11.2018 року, відповідачу - 05.11.2018 року, не прибули.

Позивач надіслав до суду апеляційної інстанції заяву в якій просив розглянути справу буз його участі та задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв'язку із неявкою сторін.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

Позивач є особою яка потерпіла від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 від 13.04.2011.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2015 у справі №333/9588/14-ц, яка набрала законної сили 06.02.2015, визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району щодо відмови в проведенні перерахунку позивачу, як постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії, щорічної допомоги на оздоровлення за період з 02.07.2014 та зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району провести донарахування та виплату ОСОБА_1, недоотриманих сум щорічної разової допомоги на оздоровлення за період з 02.07.2014 відповідно до статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з п'яти мінімальних заробітних плат на час їх виплат за відповідний період з урахуванням проведених виплат.

22 квітня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення позивачу нарахування та виплати заборгованості у відповідності до постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.01.2015 у справі №333/9588/14-ц.

Листом №21-01 від 06.05.2015 відповідачем відмовлено у задоволенні зазначеної заяви з посиланням на те, що вказане у зверненні позивача рішення суду винесено щодо стягнення недоплаченої допомоги, яка безпосередньо фінансується тільки за рахунок коштів державного бюджету. Всі рахунки управління є цільовими на виконання окремих програм, фінансування витрат по виплаті щорічної допомоги на оздоровлення здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, тому ці видатки передбачаються в законі про державний бюджет на відповідний рік. У 2014, 2015 роках видатки бюджету на здійснення виплат вказаної допомоги згідно з рішеннями суду за минулі бюджетні періоди (роки) Законами про державний бюджет України на відповідні роки, не передбачені. Управління є бюджетною установою і вправі здійснювати бюджетні виплати тільки за наявності відповідного бюджетного призначення. Відповідних асигнувань за бюджетними призначеннями щодо виплати заборгованості по судовим рішенням на теперішній час управлінню не виділено. Враховуючи викладене, вказане у зверненні рішення суду може бути виконане лише частково, а саме - проведено перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік. Виконати рішення суду в повному обсязі управління не має можливості та законних підстав.

21 лютого 2017 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про виконання постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.01.2015 у справі №333/9588/14-ц. Однак, рішення суду відповідачем не виконано, у зв'язку із чим позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачем по суті заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання повного виконання (неналежного виконання чи не виконання) постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.01.2015 у справі №333/9588/14-ц, то відповідно, ним невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що предметом позову у цій справі є протиправність дій відповідача, вчинених в ході виконання рішення суду у справі №336/7959/16-а, яке набрало законної сили.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до частин 1 та 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Таким чином, рішення, дії, бездіяльність відповідача при виконанні судового рішення оскаржуються до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстави для скасування оскарженого рішення відсутні.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року в адміністративній справі №0840/2769/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 22 грудня 2018 року і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до пункту 3 частини 6 статті 12 та пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук