Справа № 420/6518/18
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6518/18
УХВАЛА

18 грудня 2018 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Бутенко А.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області, за участю 3-х осіб без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправними дії, скасування повідомлення про початок будівельних робіт № ОД 90 від 26.06.2013 року та реєстрації Декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 80 від 30.08.2013 року,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області, за участю 3-х осіб без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправними дії, скасування повідомлення про початок будівельних робіт № ОД 90 від 26.06.2013 року та реєстрації Декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 80 від 30.08.2013 року.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Як вбачається з матеріалів адміністративного позову Позивач оскаржує повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ОД 90 від 26.06.20ІЗ року та реєстрацію Декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 80 від 30.08.2013 року дачного будинку за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 76/94.

Разом з позовом, надано заяву про поновлення строку звернення до суду. В обгрунтування заяви зазначено, що ДДАБІ в Одеській області видано наказ № 21СК від 22.04.2015 року «Про скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт та реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації». Відповідно до п. 1 вказаного наказу скасовано реєстрацію повідомлення про початок будівельних робіт № ОД 90 від 26.06.2013 року та декларацію про готовність об'єкта до експлуатації за № ОД 80 від 30.08.2013 року з реконструкції дачного будинку за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 76/94, замовники - ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_1), ОСОБА_2. Скасування вказаного наказу пов'язано з зазначенням громадянами ОСОБА_3 і ОСОБА_2 недостовірних даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об'єкта до експлуатації, що є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у справі №815/2746/15 за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 скасовано наказ Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області № 21СК від 22.04.2015 року «Про скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт та реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації».

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року апеляційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, ОСОБА_1 задоволено повністю. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року по справі №815/2746/15 скасовано, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року залишено в силі.

Позивач зазначає, що дізналась про порушення її права 21 листопада 2018 року під час ознайомлення з матеріалами справи №520/12130/14-ц у Київському районному суді м. Одеси, так як про перегляд Постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року, повідомлена не була та Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2016 року не отримувала, а тому вважає, що строк для звернення до Одеського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом, пропущено з поважних причин.

Суд не погоджується із зазначеною думкою, яка викладена в заяві, оскільки судом встановлено із заяви про поновлення строку та позовної заяви, що про повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ОД 90 від 26.06.2013 року та реєстрацію Декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 80 від 30.08.2013 року дачного будинку за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 76/94, Позивачу було відомо в 2015 році при складанні та поданні апеляційної скарги на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у справі №815/2746/15. Заявник після подання апеляційної скарги брала участь у подальшому перегляді судового рішення, мала право звернутись із даним позовом, після того, як дізналась, що її права були порушені, тому неотримання нею Ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2016 року, про що зазначено у заяві, не має значення для вирішення питання про наявність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Також, суд зазначає, що дотримання строків звернення до суду з позовом є однією з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов'язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов'язків.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії", справа "Голдер проти Сполученого Королівства").

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є справа "Gradescolo S.R.L. проти Молдови". У цій справі Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство закону, що є обов'язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов'язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Тобто, з сукупного аналізу матеріалів позовної заяви та з урахуванням встановлених законодавством приписів щодо строку звернення до суду вбачається, що позивач пропустив строк звернення до суду з даними позовними вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, суддя зазначає позивачу про необхідність протягом десяти днів з дня вручення ухвали надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення або відповідні докази, що підтверджують своєчасність звернення позивача до суду із вказаними позовними вимогами (з копією для відповідача).

Щодо інших підстав для залишення позовної заяви без руху, суд зазначає наступне.

Також, суд зазначає, що заява про поновлення строку звернення до суду підписана представником Позивача за довіреністю ОСОБА_5 На обґрунтування повноважень цього представника до адміністративного позову надано ксерокопію довіреності, складену у місті Дуйсбург (Німеччина), та незавірену копію апостилю, вчиненого на окремому аркуші.

Частиною 1 ст. 59 КАС України визначено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи; свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 59 КАС України, довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Частиною 4 цієї статті встановлено, що довіреність фізичної особи на ведення справи в адміністративному суді посвідчується нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності.

Згідно з статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Для вчинення будь-яких нотаріальних дій, у тому числі, і для засвідчення вірності перекладу та вірності копій, документи, які складено за кордоном, повинні прийматися нотаріусами за умови їх легалізації або проставляння апостилю, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Консульська легалізація документів та/або проставлення апостилю - це процес підтвердження походження документів. Як апостиль, так і легалізація підтверджують справжність підпису особи, що засвідчила документ.

Апостиль ставиться для використання документів в країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов'язковість якої надана Законом України від 10.01.2002 р. "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів" та вступила в силу в Україні в 2003 році.

Згідно із статтею 1 Гаазької конвенції, ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються:

a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Отже, у силу приписів пункту "d" частини 2 статті 1 Гаазької конвенції довіреність, видана особою приватного права, є офіційним документом та на неї поширюються вимоги цієї конвенції.

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями Конвенції, документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.

Відповідно до статті 4 Конвенції передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Таким чином, для цілей прийняття документа, складеного відповідно до Конвенції та звільнення його від процедури консульської легалізації, він повинен містити апостиль або бути скріпленим з апостилем.

З доданої до позовної заяви окремої ксерокопії апостилю та безпосередньо з її змісту неможливо встановити документ, на якому він був проставлений або якого він стосується.

Крім того, відповідно до п. 13 Правил проставлення апостилю на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, затверджених Наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства юстиції України від 05.12.2003 р. №237/803/151/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2003 року за № 1151/8472, апостиль проставляється у формі відбитка штампа, візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою програмних засобів ведення Реєстру у формі електронного документа, або візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою інформаційної системи. Розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостилю не дозволяється.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що надані до суду не засвідчені ксерокопія довіреності від імені ОСОБА_1 та окрема копія апостилю не є документами, що посвідчують адміністративну процесуальну дієздатність ОСОБА_5, як повноважного представника позивача.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 160 КАС України, позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

До позовної заяви надана копія паспорту ОСОБА_1 та довіреність, яка складена німецькою мовою та підписана ОСОБА_1, проте, суд зазначає, що підпис ОСОБА_1 в паспорті та довіреності, не співпадає з підписом, яким підписана позовна заява.

Крім того, згідно з п. 2 ч. 5, ч. 6 ст. 160 КАС України, в позовній заяві зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

В порушення вимог даної норми у позовній заяві не зазначено відомі номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти стосовно Позивача; код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомі номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти стосовно Відповідача, відомі номери засобів зв'язку; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти стосовно 3-х осіб.

Згідно з п. 5 та п. 8 ч. 5 ст. 160 КАС України, в позовній заяві зазначається: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

До позову надано письмове клопотання про витребування доказів про витребування доказів з Відповідача, проте в порушення п. 8 ч. 5 ст. 160 КАС України, позивачем у клопотанні не зазначено не можливість надання зазначених доказів самостійно або доказів про звернення до Відповідача для отримання зазначених доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 КАС України, до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

В порушення вимог даної норми, позивачем не надано копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи.

Згідно з ч. 4 ст. 161 КАС України, позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази, позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Статтею 94 КАС України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Таким чином, згідно зі змістом ст. 94 КАС України, що кожний письмовий доказ наданий до позову повинен бути засвідченим в порядку, встановленому чинним законодавством, або самим позивачем (у разі знаходження оригіналу у нього) із зазначенням дати засвідчення та зазначення про наявність у нього оригіналу письмового доказу.

Згідно зі ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статями 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, якій не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали.

Суд вважає за необхідне залишити позов без руху та надати позивачу 10-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви та роз'ясняє, що недоліки повинні бути усунути шляхом надання до суду: обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду із наданням відповідних доказів, які стали підставою для несвоєчасного звернення до суду; доказів на підтвердження повноважень представника відповідно до норм чинного законодавства України; належним чином оформленого позову відповідно до вимог статей 94, 160, 161 КАС України, його копій та копій документів відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, надання відповідних належних доказів по справі в обґрунтування позовних вимог або обґрунтоване клопотання про неможливість надання витребуваних доказів з наданням відповідних доказів.

Відповідно до ч. 9 ст. 120 КАС України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали здано на пошту чи передано іншими відповідними засобами зв'язку.

У разі своєчасного виконання ухвали суду та усунення недоліків позовної заяви не шляхом здачі доказів сплати судового збору до канцелярї, а шляхом відправки його до суду у встановлений строк засобами поштового зв'язку, для попередження повернення судом позовної заяви з підстав невиконання вимог ухвали суду щодо усунення недоліків у встановлений строк позивачу необхідно про надіслання матеріалів засобами поштового зв'язку повідомити суд на його електрону адресу, факс.

Згідно з п.1 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11. 2013року №958, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 28.01.2014року за №173/24950, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку): місцевої - Д+2; у межах області та між обласними центрами України - Д+3, пріоритетної - Д+1, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 2, 3 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

У разі неотримання судом доказів на виконання ухвали суду з урахуванням встановлених нормативів та відсутності повідомлень іншими засобами зв'язку судом буде вирішене питання про повернення позову у вказані строки.

Керуючись ст. ст. 161, 169, 171, 241-243 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити позивачу у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області, за участю 3-х осіб без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправними дії, скасування повідомлення № ОД 90 від 26.06.2013 року та реєстрації Декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 80 від 30.08.2013 року - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність протягом 10-ти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути, визначенні даним судовим рішенням недоліки, та роз'яснити заявнику, що у разі не усунення у визначений судом термін недоліків, позов буде повернуто позивачеві відповідно до приписів п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя: Бутенко А.В.