Справа № 240/5172/18
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Житомир справа № 240/5172/18

категорія 10.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Панкеєвої В.А.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, третя особа - Головне управління національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення одноразової грошової допомоги,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиділення ГУНП в Житомирській області коштів для проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності, внаслідок травми пов'язаної з виконанням службових обов'язків, відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі чи втрати працездатності поліцейського;

- стягнути з відповідача на користь позивача одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням інвалідності, внаслідок травми пов'язаної із виконанням ним службових обов'язків, відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі чи втрати працездатності поліцейського.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області було прийнято рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності. Вказує, що на неодноразові звернення до відповідача отримував відповіді про відсутність фінансування. Виплату одноразової грошової допомоги буде здійснено після виділення коштів з державного бюджету. Позивач стверджує, що така бездіяльність порушує його права.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 було відкрито спрощене провадження у даній справі.

У встановлений судом строк відповідачем було надіслано відзив на позовну заяву за змістом якого він просив відмовити у задоволенні позову. Свою позицію обґрунтовує тим, що одноразову грошову допомогу позивачу буде виплачено після надходження коштів з Державного бюджету.

Третя особа також у встановлений законодавством строк надала до суду письмові пояснення щодо позову аналогічного змісту.

Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 1 серпня 2018 року позивач звернувся до начальника ГУНП в Житомирській області з інформаційним запитом, в якому вказано, що в порушення строку одноразова грошова допомога позивачу не виплачена (а.с.10).

Листом від 07.08.2018 ГУНП в Житомирській області повідомило позивача, що 23.11.2017 до ДФЗБО НПУ згідно матеріалів ОСОБА_1 був направлений розрахунок потреби в коштах для виплати одноразової грошової допомоги. Вказано, що виплата одноразової грошової допомоги буде проведена відповідно до наказу МВС України №4 від 11.01.2016 в порядку черговості відповідно до дати прийняття зазначеного рішення та після надходження коштів, передбачених державним бюджетом України (а.с.11).

Листом від 28.08.2018 №Ц-478/29/2/02-2018 ДФЗБО Національної поліції України повідомило, що станом на 27.08.2018 ОГД не виплачена 897 поліцейським на загальну суму 172,9 млн грн (в тому числі по Головному управлінню Національної поліції в Житомирській області 55 поліцейським на загальну суму 12,5 млн грн. Відповідно до розділу IV Порядку та умов виділення коштів для виплати ОГД здійснюється ДФЗБО шляхом розподілу асигнувань на зазначені цілі в межах коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції України та виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п'яти робочих днів після їх надходження (а.с.12).

На даний час виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням інвалідності позивачу не проведено.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, визначено статтями 97-101 Закону України "Про національну поліцію".

Згідно ч.2 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію" порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97-101 Закону України "Про Національну поліцію", наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), які визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (п.1 Порядку№4).

Згідно з п.1 р. ІІ цього Порядку №4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Формування пакета документів для призначення та виплати ОГД у поліції здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції, фінансовими підрозділами головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці цих органів та фахівцями військово-лікарської комісії (п.1 р. ІІІ Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського).

Пунктом 3 р. ІІІ вказаного Порядку №4 визначено, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського. У разі коли такий орган ліквідовано, заява подається до органу за місцем зберігання особової справи.

Відповідно до п.5 р. III наведеного Порядку №4 для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Пунктом 1 р. IV наведеного Порядку №4 передбачено, що фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2.

Висновок про призначення одноразової грошової допомоги складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Висновок про призначення одноразової грошової допомоги затверджує/відмовляє: в апараті Національної поліції - Голова Національної поліції України або особа, на яку покладено виконання таких функцій; у міжрегіональних органах Національної поліції - начальник органу або особа, на яку покладено виконання таких функцій; у головних управліннях Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві - начальник Головного управління Національної поліції або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Згідно п.2 р. IV вказаного Порядку №4 керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

З аналізу наведених норм вбачається, що законодавством встановлено чіткий механізм дій, що передують виплаті одноразової грошової допомоги, зокрема, за наслідком надходження до Голови Національної поліції (керівника міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського заяви (рапорту) про виплату одноразової грошової допомоги з відповідними документами, фінансові підрозділи в десятиденний строк готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, який підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходив службу поліцейський, який, в подальшому, затверджує/відмовляє начальник органу або особа, на яку покладено виконання таких функцій (у міжрегіональних органах Національної поліції), після чого керівник такого органу у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Як було встановлено матеріалами справи, листом від 23.11.2017 до ДФЗБО було надіслано розрахунок потреби в коштах для виплати одноразової грошової допомоги поліцейським ГУНП в Житомирській області у томі числі і ОСОБА_1

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що третьою особою ГУ НП в Житомирській області було виконано вимоги Закону щодо вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги позивачу.

При цьому, згідно п.7 р. IV Порядку № 4 ОГД виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п'яти робочих днів після їх надходження, в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання органів поліції або навчальних закладів.

Станом на час подання позивачем вказаного позову та вирішення справи по суті позивачу виплату грошової допомоги здійснено не було, що не заперечувалося і самим відповідачем.

Тобто, оскільки висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги прийнято 17.11.2017, така допомога повинна була бути йому виплачена не пізніше 17.01.2018, коли сплив визначений пунктом розділу IV Порядку № 4 максимальний двомісячний термін для її виплати.

З огляду на приписи законодавства суд вважає, що у спірних правовідносинах має місце бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності в термін, встановлений Порядком №4, оскільки п.7 вказаного порядку містить терміни виплати та умову, за якої відтерміновується виплата, а саме: "а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п'яти робочих днів після їх надходження…".

Тобто, не можливість проведення виплати у встановлений законодавством двомісячний строк повинна бути обгрунтована, підтверджена належними доказами та для усунення такого порушення строку повинні вживатися певні дії.

Так, у справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 "Бурдов проти Росії").

Суд звертає увагу на підвищені гарантії соціальної захищеності осіб, що перебувають на службі в органах внутрішніх справ, з боку держави, що повинні бути реалізованими у комплексі заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або відставку.

Відтак, доводи відповідача про відсутність фінансування не заслуговують на увагу.

Крім того, слід відмітити, що відповідач, як розпорядник бюджетних коштів має можливість ініціювати питання, у порядку ст.23 Бюджетного кодексу України, щодо внесення змін до бюджетних призначень, для врегулювання питання виплати коштів колишнім поліцейським, що відповідачем здійснено не було.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності з боку відповідача у вказаних правовідносинах, що полягають у невжитті заходів для перерахування коштів для виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

З приводу позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача одноразової грошової допомоги суд зазначає наступне.

Статтею п'ятою КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що позивач при зверненні до суду з вимогою про стягнення з відповідача на свою користь одноразової грошової допомоги обрав невірний спосіб захисту, що не може відновити його становище та захистити порушене право.

Так, пунктом 5 розділу 4 Порядку визначено, що виділення коштів органам поліції для виплати ОГД здійснюється фінансовим підрозділом центрального органу управління поліції шляхом розподілу асигнувань в межах коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції України на зазначені цілі.

Аналіз вказаних норм свідчить на користь висновку, що призначення і виплати одноразової грошової допомоги здійснюється територіальним органом національної поліції.

З огляду на наведене, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про стягнення з Національної поліції України одноразової грошової допомоги.

Водночас, з метою захисту та недопущення порушення прав, свобод та законних інтересів, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Здійснивши системний аналіз позовних вимог, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та обставини справи в сукупності, суд дійшов висновку, про необхідність вийти за межі позовних вимог і зобов'язати відповідача виділити Головному управлінню Національної поліції у Житомирській області кошти для виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв'язку зі встановленням йому 3 групи інвалідності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню в частині, шляхом визнання протиправної бездіяльності відповідача та зобов'язання виділити Головному управлінню Національної поліції у Житомирській області кошти для виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України (вул.Академіка Богомольця,10, м.Київ, 01601, ) щодо невиділення Головному управлінню національної поліції в Житомирській області (Старий Бульвар,5/37, м.Житомир, 10008, ) коштів для проведення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 12412, інд. код НОМЕР_1) у зв'язку із встановленням 3 групи інвалідності, внаслідок травми пов'язаної з виконанням службових обов'язків.

Зобов'язати Національну поліцію України виділити Головному управлінню Національної поліції у Житомирській області кошти для виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв'язку зі встановленням йому 3 групи інвалідності.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва