Справа № 826/7831/17
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7831/17 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1146-17 від 12.04.2017 щодо сплати заборгованості з ЄСВ в сумі 41 239,12 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана вимога є протиправною.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що в період з 21.07.2015 по 27.07.2015 Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві проведено документальну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_5, за результатами якої складено акт від 03.08.2015 №4027/26-58-17-01-17- «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки суб'єкта господарювання - фізичної особи ОСОБА_5, РНОКПП НОМЕР_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р.».

Згідно висновків вказано акту, за позивачем встановлено порушення пп. 1 п. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010, що призвело до пунктів 2 не нарахування та не сплата до бюджету ЄСВ за ІІ півріччя 2014 року у розмірі 40 573,98 грн.

На підставі акту перевірки від 03.08.2015 № 4027/26-58-17-01-17- відповідачем прийняті наступні рішення:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.08.2015 № Ф-26У, згідно якої станом на 03.08.2015 заборгованість (недоїмка) зі сплати єдиного внеску становить 40 573, 98 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.08.2015 № , згідно якого до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 2 028,70 грн;

Також, в акті перевірки від 03.08.2015 № 4027/26-58-17-01-17- зазначено, що платнику податків фізичній особі-підприємцю за результатами перевірки анульовано свідоцтво платника єдиного податку та переведено на загальну систему оподаткування з 01.07.2014.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5, не погоджуючись з рішеннями, винесеними на підставі акту перевірки від 03.08.2015 № 4027/26-58-17-01-17-, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся з відповідним позовом до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2016 у справі №826/19606/15 позов задоволено повністю. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2016 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2016 скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

В подальшому ФОП ОСОБА_5 звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, ухвалою якого від 16.08.2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП ОСОБА_5 та рішення на даний час не прийнято.

Позивачем 10.05.2017 отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1146/17 від 12.04.2017, яку позивач вважає прийнятою щодо тієї ж суми заборгованості з ЄСВ, про яку йде мова у вимозі №Ф-26 від 21.08.2015.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що при винесенні вимоги про сплату боргу (недоїмки) відповідач діяв в порядок, спосіб та в межах наданих йому повноважень, з огляду на що відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

При цьому, згідно пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 9 абзац третій частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідач підставою нарахування недоїмки позивачу називає виключно дані інформаційних систем податкового органу.

Відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Як вбачається зі скороченої (не розгорнутої) інтегрованої картки платника податків, наданої відповідачем до суду, 12.01.2017 відповідач в інформаційній системі фіскального органу збільшив позивачу недоїмку зі сплати єдиного внеску з 0 грн до 37 262,78 грн. До 17.03.2017 цю суму було збільшено до 41 329,12 грн. Вказана інформація слугувала підставою для прийняття оскаржуваної вимоги.

Поряд із цим, колегія судів наголошує на тому, що будь-яких відомостей чи доказів підстав виникнення недоїмки, її збільшення 12.01.2017 (проведення документальних перевірок, за результатами яких було визначено недоїмку, подання позивачем звітів про нарахування спірної суми єдиного внеску), періоду її нарахування, застосованого відсотку, бази єдиного внеску, доходу позивача, на підставі якого було нараховано єдиний внесок тощо, відповідачем не надано ні у суді першої, ні апеляційної інстанцій.

Саме лише посилання на перебування позивача на наявність в інформаційних базах даних інформації про недоїмку недостатньо для висновку про правомірність оскаржуваної вимоги.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 5) добросовісно; 6) розсудливо.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції наголошує на тому, що доводи відповідача зводяться лише до констатування факту наявності відповідної інформації у відповідних базах даних контролюючого органу, без обґрунтування підстав нарахування єдиного внеску. Представник відповідача у судовому засіданні не зміг пояснити причин збільшення позивачу 12.01.2017 спірної недоїмки.

Водночас, судом апеляційної інстанції 11.12.2018 запитувалася у відповідача інформація та докази щодо причин збільшення недоїмки позивачу, у зв'язку із чим судове засідання було відкладено. Проте, вказану інформацію відповідач до суду не надав.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 79 КАС відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Згідно частини дев'ятої статті 80 КАС у разі неподання суб'єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Таким чином, відповідачем не було доведено правомірності визначення позивачу недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Враховуючи неподання відповідачем витребуваних доказів, а також доводи позивача, колегія суддів надаючи оцінку спірним правовідносинам дійшла такого висновку.

Відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.08.2015 № ф-26у (а.с. 11) позивачу визначено суму належної до сплати недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 40 573,89 грн. Підставою для визначення вказаної недоїмки слугував акт перевірки ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 03.08.2015 №4027/26-58-17-.

З наданої відповідачем інтегрованої картки платника податків вбачається, що вказану суму недоїмки було збільшено в інформаційній системі податкового органу 04.09.2015 (а.с. 82) за документом від 03.08.2015 (акт перевірки).

Вимогу про сплату боргу від 21.08.2015 № ф-26у оскаржено позивачем до суду. Провадження за позовною заявою було відкрито ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2015 (справа № 826/19606/15).

Водночас, 30.09.2015 в інформаційній системі податкового органу зменшено суму недоїмки на суму, вказану у вимозі про сплату боргу від 21.08.2015 № ф-26у. Позивач стверджує, що вказана суми ним не сплачувалася, а відповідач доказів протилежному не надав. Тому, суд дійшов висновку про те, що зменшення недоїмки 30.09.2015 в інтегрованій картці у розмірі 40 573,89 грн відбулося у зв'язку із оскарженням вимоги від 21.08.2015 № ф-26у.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2016 (справа № 826/19606/15) у задоволенні позову про скасування вимоги про сплату боргу від 21.08.2015 № ф-26у відмовлено.

В інтегрованій картці (а.с. 79) 12.01.2017 відповідачем на підставі документа від 03.08.2015 (дата вказаного вище акту перевірки) збільшено належного до сплати внеску на суму, визначену у вимозі про сплату боргу від 21.08.2015 № ф-26у - 40 573 грн. У зв'язку із зменшенням 12.01.2017 належного до сплати внеску на загальну суму 3 311,2 грн, сума недоїмки станом на 12.01.2017 склала 37 262,78 грн.

Станом на дату винесення оскаржуваної вимоги (12.04.2017) сума недоїмки в інформаційній системі фіскального органу збільшилась до 41 329,12 грн.

За таких обставин, оскільки будь-яких пояснень чи доказів щодо причин виникнення спірної заборгованості відповідачем на вимогу суду надано не було, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана вимога про сплату боргу від 12.04.2017 №Ф-1146-17 стосується тієї ж суми недоїмки, за якою була винесена чинна (у задоволенні позову про її скасування відмовлено) вимога про сплату боргу від 21.08.2015 № ф-26у.

Отже, приймаючи оскаржувану вимогу, відповідач фактично поклав на позивача обов'язок сплати суми єдиного внеску у подвійному розмірі. Винесення двох вимог про сплату боргу за однією і тією ж сумою єдиного внеску норми чинного законодавства у даному випадку не передбачають.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що отже, суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 задовольнити.

Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправною та скасування податкової вимоги.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1146-17 від 12.04.2017.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 сплачений судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов