Справа № 826/12261/17
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 січня 2019 року № 826/12261/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доУправління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в якому просив:

- визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації з перевірки заяви від 03.08.2017р. ОСОБА_1 про видачу посвідчення "Інвалід війни" протиправними;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації недостовірну (неправдиву) інформацію, внесену до заяви від 03.08.2017р. ОСОБА_1 про видачу посвідчення "Інвалід війни", а саме: "... щодо встановлення статусу "Інвалід війни", ОСОБА_1 спростувати;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації заяву від 03.08.2017р. ОСОБА_1 про видачу посвідчення "Інвалід війни" перевірити об'єктивно та всебічно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем вчинено протиправні дії з неналежного розгляду його заяви та як наслідок протиправно відмовив йому у видачі посвідчення "Інваліда війни". Більше того зазначає, що відмовляючи у видачі посвідчення, відповідач протиправно посилався на "статус інваліда війни", оскільки позивач просив видати посвідчення, а не встановити йому статус.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов в якому зазначає, що під час розгляду заяви позивача діяв на підставі, у межах повноважень, у порядку та у спосіб визначений Конституцією та законами України, оскільки в документах наданих позивачем відсутня інформація про розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) за лінією Цивільної оборони щодо залучення підприємств, установ до вказаного формування та розпорядчий документ підприємства, установи про залучення його особисто до складу такого формування, то відсутні підстави для видачі посвідчення інваліда війни, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Більше того зазначає, що видача посвідчення, є неможливою без встановлення статусу "Інваліда війни".

19.03.2018р. позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог в якій просив:

- визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації з перевірки заяви від 03.08.2017р. ОСОБА_1 про видачу посвідчення "Інвалід війни" протиправними;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації недостовірну (неправдиву) інформацію, внесену до заяви від 03.08.2017р. ОСОБА_1 про видачу посвідчення "Інвалід війни", а саме: "...щодо встановлення статусу "Інвалід війни", ОСОБА_1 спростувати;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації заяву від 03.08.2017р. ОСОБА_1 про видачу посвідчення "Інвалід війни" перевірити об'єктивно та всебічно;

- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення інваліда війни;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації видати ОСОБА_1 "посвідчення інваліда війни" та нагрудний знак "Ветеран війни-інвалід".

Одночасно, 14.09.2018р. позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог в якій виклав прохальну частину адміністративного позову в такій редакції:

- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення інваліда війни;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації видати ОСОБА_1 "посвідчення інваліда війни" та нагрудний знак "Ветеран війни-інвалід".

Ознайомившись із вищезазначеними заявами, суд приходить до виновкуипро те, що вони є такими що прийняттю до розгляду не підлягають, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КАС України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п'ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 7 ст. 47 КАС України, у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 4 КАС України, у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні, зокрема, судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції.

З поданих заяв вбачається, що позивачем не надано докази направлення копій таких уточнень адміністративного позову та доданих до них документів іншим учасникам справи, незважаючи на те, а надано лише їх копії до суду, що не відповідає вищевикладеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, суд не приймає до розгляду уточнення позовних вимог позивача викладені в заявах від 19.03.2018р., від 14.09.2018р. та повертає їх заявнику без розгляду.

Таким чином, адміністративний позов підлягає розгляду в межах первісних позовних вимог.

15.12.2017р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (категорія 1) від 14.08.1996р. та копією вкладки № НОМЕР_2. (а.с. 5)

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії КИЕ № 052679 від 17.10.1996р. позивачу встановлена друга група інвалідності, захворювання пов'язане з роботою по ЛНА на ЧАЕС. Інвалідність встановлена безстроково. (а.с. 6)

03.08.2018р. позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив видати посвідчення "Інвалід війни" та зазначив про те, що довідка МСЕК де вказана група та причина інвалідності є в особовій справі управління. (а.с. 9)

Листом Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 18.08.2017р. № 100/06-6900 позивача повідомлено про те, що для встановлення статусу інваліда війни позивачу необхідно надати такі документи: наказ чи розпорядження про залучення підприємства до складу формувань Цивільної оборони; розпорядження по підприємству про залучення його до складу зазначеного формування; відомості про роботу, яку виконував під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС. З огляду на що, відмовлено у видачі посвідчення. (а.с. 10-11)

Позивач вважаючи протиправними дії відповідача з розгляду його заяви звернувся до суду для захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно Указу Президента № 109/2008 від 7 лютого 2008 року державні органи влади зобов'язано забезпечити реалізацію конституційних прав громадян на письмове звернення та особистий прийом, обов'язкове одержання обґрунтованої відповіді, неухильного виконання норм Закону України «Про звернення громадян», упорядкування роботи зі зверненнями громадян, зокрема, щодо:

недопущення надання неоднозначних, необґрунтованих або неповних відповідей за зверненнями громадян, із порушенням строків, установлених законодавством, безпідставної передачі розгляду звернень іншим органам;

викоренення практики визнання заяв чи скарг необґрунтованими без роз'яснення заявникам порядку оскарження прийнятих за ними рішень;

притягнення винних осіб у встановленому порядку до відповідальності, в тому числі до дисциплінарної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків щодо розгляду звернень громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з ст. 3 Закону України "Про звернення громадян", під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про звернення громадян», встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян", звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою, яка була розглянута відповідачем в межах строку встановленого закону.

З матеріалів справи вбачається, що на заяву позивача від 03.08.2018р. відповідачем надано повну та обґрунтовану відповідь у порядку та в строки встановлені чинним законодавством, однак, як вбачається з позовних вимог, позивач оскаржує протиправні дії з перевірки його заяви від 03.08.2017р., проте в чому саме полягають такі протиправні дії не зазначає, а судом такі протиправні дії не встановлені. З огляд на що позовні вимоги в частині визнання дій Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації з перевірки заяви від 03.08.2017р. ОСОБА_1 про видачу посвідчення "Інвалід війни" протиправними, задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про зобов'язання відповідача спростувати недостовірну інформацію внесену до заяви позивача від 03.08.2017р., також задоволенню не підлягають, оскільки як вбачається з наявної в матеріалах справи копії такої заяви, жодні відомості, інформація тощо відповідачем до такої заяви не вносились, а жодні докази на підтвердження вищевикладеного в матеріалах справи відсутні.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації заяву від 03.08.2017р. ОСОБА_1 про видачу посвідчення "Інвалід війни" перевірити об'єктивно та всебічно, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-ХІІ).

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

За пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отож, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ, є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 6 червня 1975 року № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Судом, з матеріалів справи встановлено факт участі позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з участю у ліквідації цих наслідків. Ці обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом № 796-ХІІ. Водночас, для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ), окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено), необхідно виконати умову щодо прийняття такою особою участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ, немає, а відтак і відсутні підстави для видачі відповідного посвідчення.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеною в постанові від 30.11.2018р. у справі № 756/3226/16-а адміністративне провадження № К/9901/14947/18; від 18.10.2018р. у справі № №753/12234/17 адміністративне провадження №К/9901/1377/17.

Доводи позивача про те, що в своїй заяві від 03.08.2017р. ним ставилось питання про видачу посвідчення, а не про встановлення статусу "Інвалід війни", а відтак відмова у видачі посвідчення є протиправною, суд вважає помилковими, оскільки посвідчення є лише документом, яке підтверджує відповідний статус особи, зокрема наявність в неї додаткових прав та обов'язків, наявність пільг чи переваг тощо, однак видачі такого посвідчення передує саме встановлення статусу інваліда війни.

Документи на які позивач посилається в своїй заяві належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв'язку з тим, що він брав участь у таких заходах.

Однак, позивачем до заяви не додано жодних доказів на підтвердження безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони. Ця обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ) поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (підпункт 1 частини першої статті 9 Закону № 796-ХІІ).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року у справі № 368/1579/14, від 10 травня 2018 року у справі № 279/12162/15-а, від 07 червня 2018 року у справі № 377/797/17 та від 21 серпня 2018 року у справі № 279/2285/16-а.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що заява позивача була розглянута у порядку та в строки визначені законодавством та за результатом такого розгляду було надано обґрунтовану відповідь, з огляду на що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем, як суб'єктом владних повноважень доведена правомірність прийнятого рішення.

Керуючись ст. 77, 139, 242, 243, 251, 255 КАС України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська