Справа № 807/182/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2683/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року (суддя першої інстанції Рейті С.І., м. Ужгород, повний текст складено 03.10.2018),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - ГУНП у Закарпатській області) про визнання протиправним та скасування п. 1 наказу № 1420 від 17.08.2017 Головного управління Національної поліції у Закарпатській області; наказу № 169 о/с від 22.08.2017 Головного управління Національної поліції у Закарпатській області в частині звільнення зі служби в поліції старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1; зобов'язання Головного управління Національної поліції у Закарпатській області поновити на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення й постановити нове - про задоволення позову. Апелянт вказав, що наказом начальника ГУНП в Закарпатській області від 17.08.2017 № 1420 на нього було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України. Наказом ГУНП в Закарпатській області від 22.08.2017 за № 169 о/с його було звільнено зі служби в поліції у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Прийняті рішення про звільнення, вважає незаконними, такими, що прийняті всупереч трудового законодавства, та з порушенням гарантій прописаних у Законі України «Про Національну поліцію». Так, суд у рішенні зазначив, що службовим рослідуванням було встановлено порушення трудової дисципліни, що проявилося у безпідставному перебуванні ОСОБА_1 у помешканні ОСОБА_2, в автомобілі протягом дня та у вимаганні й у подальшому одержанні неправомірної вигоди за непритягнення до відповідальності за обіг наркотичних засобів. Однак, суд не взяв до уваги, що згідно оскаржуваного наказу дисциплінарне стягнення на позивача було накладено за вчинення дій, за якими ОСОБА_3 було повідомлено про підозру, а потім пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 189 КК України. Однак, під час розгляду кримніальної справи обвинувачення позивачу було змінено на ч. 1 ст. 355 КК України, також було з'ясовано, що позивач зайшов в приміщення ОСОБА_2 з дозволу останнього, ОСОБА_2 добровільно погодився на пропозицію ОСОБА_4 і разом з ОСОБА_3 прослідував в місто Ужгород. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ніяких майнових конфліктів не було, а боргові відносини мали місце з ОСОБА_4, при цьому ОСОБА_3, будучи свідком цих відносин, прийняв сторону ОСОБА_4 Отже, висновок про вчинення дисциплінарного порушення не підтверджено.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав про законність і обгрунтованність оскаржуваного судового рішення.

У судовому засіданні апелянт та його представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу з підстав, що у ній викладені. Також зауважили, що кримінальну справу щодо позивача було закрито у зв'язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Апеляційний суд, заслухавши пояснення апелянта та його представника, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, вважає, що підстав для її задоволення немає з таких мотивів.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом ГУНП в Закарпатській області «Про призначення судового розслідування» від 23.06.2017 № 1104 призначено службове розслідування на підставі відношення УВД ДВБ НП України щодо окремих працівників УПН ГУНП в Закарпатській області, зокрема, ОСОБА_1

Службове розслідування проводилось у відповідності до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230.

Про результати службового розслідування складено висновок від 17.08.2017, який затверджений старшим інспектором з о/д ВІОС УКЗ ГУНП в Закарпатській області та заступником начальника ВОР Закарпатського управління ДБВ НП України.

На підставі встановлених службовим розслідуванням фактів, наказом ГУНП в Закарпатській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УПН ГУНП в Закарпатській області» від 17.08.2017 за № 1420 за порушення вимог ст.ст. 1, 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про запобігання корупції» та наказу МВС України «Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських», що призвело до скоєння вчинку ОСОБА_1, який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому та проявилося у безпідставному перебуванні його у помешканні ОСОБА_2 в автомобілі протягом дня та у вимаганні, а в подальшому і одержанні неправомірної вигоди в останнього за непритягнення його до кримінальної відповідальності за обіг наркотичних засобів, старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 відповідно до п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, звільнено зі служби в Національній поліції.

Наказом ГУНП в Закарпатській області від 22.08.2017 № 169 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок та організації агентурно-оперативної роботи управління протидії наркозлочинності ГУНП в Закарпатській області звільнено зі служби в поліції відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» за п. 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 23.08.2017.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про законність таких рішень відповідача з наступних мотивів.

Згідно частини 1 статті 8 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Частиною 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім'я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки».

Згідно пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до пункту 4 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 9 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 № 901-VIII встановлено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі - Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут) встановлено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

У відповідності до ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Стаття 5 Дисциплінарного статуту встановлює, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Згідно статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначено ст. 14 Дисциплінарного статуту, відповідно до ч. 1 якої з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, 22.06.2017 до чергової частини ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення із Закарпатського управління ДВБ НП України щодо затримання за підозрою у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189 та ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України окремих працівників УНП ГУНП в Закарпатській області, в тому числі, і позивача.

23.06.2017 наказом ГУНП в Закарпатській області № 1104 призначено службове розслідування на підставі відношення УВБ ДВБ НП України щодо окремих працівників УПН ГУНП в Закарпатській області.

Як вбачається із матеріалів службового розслідування, 23 травня 2017 року до Закарпатського ДВБ Національної поліції України звернулася громадянка ОСОБА_7 із заявою про вимагання працівниками поліції, в тому числі позивачем грошових коштів в сумі 1000 доларів США за непритягнення її племінника ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності.

23.05.2017 прокуратурою Закарпатської області розпочато кримінальне провадження № 0000176 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 та ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України. Цього ж дня, в порядку ст. 208 Кримінально-процесуального кодексу України, працівниками Закарпатського управління ДВБ НП України спільно із працівниками прокуратури Закарпатської області затримано ОСОБА_1

Згідно рапорту заступника начальника ВОР Закарпатського управління ДВБ НПУ підполковника міліції ОСОБА_6 від 22 червня 2017 року в ході розслідування справи було встановлено, що співробітники поліції ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_4 вимагали у ОСОБА_7 гроші за непритягнення її племінника до кримінальної відповідальності. Сприймаючи ці погрози реально, ОСОБА_7 перерахувала 5000 гривень зазначеним особам.

22.06.2017 прокуратурою Закарпатської області ОСОБА_1 повідомлено про підозру у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 та ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України.

Як вбачається із матеріалів службового розслідування позивачу було запропоновано дати письмові пояснення в рамках даного службового розслідування, в якому зазначив, що з приводу відкритого кримінального провадження та предявленої йому підозри за ч. 2 ст. 189 та ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України пояснив, що вказана підозра є необгунтованою, описане не відповідає дійсності, жодне вказане діяння (незаконне чи протиправне) не вчиняв. Разом з тим, позивач не пояснив обставин свого перебуваня у машині та помешканні ОСОБА_2

20 березня 2018 року Ужгородським міськрайонним судом було винесено ухвалу про закриття кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000176 від 23 травня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 355 КК України, у зв'язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (яка набула законної сили).

Із цього судового рішення вбачається, що до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000176 від 23 травня 2017 року по обвинуваченню позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

13.03.2018 прокурором змінено обвинувачення ОСОБА_1 та кваліфіковано його дії, як вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України, а саме примушування до виконання цивільно-правових зобов'язань.

Так, під час розслідування було встановлено, що ОСОБА_4 вимагав у ОСОБА_2 повернення грошових коштів сумі 1000 доларів США, тобто висловив вимогу виконати цивільно-правове зобов'язання з погрозою насильства над потерпілим.

ОСОБА_1 сприяючи ОСОБА_4, зателефонував родичці ОСОБА_2 ОСОБА_7 та висловив вимогу про передачу грошових коштів в сумі 1000 доларів США.

Зі зміною обвинувачення ОСОБА_1 погодився.

ОСОБА_2 подав заяву про відмову від обвинувачення щодо ОСОБА_1 у зв'язку з примиренням, що і стало підставою для закриття повадження у справі.

Разом з тим, підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стали обставини порушення ним службової дисципліни, тобто судом в межах розгляду цієї справи не досліджувалось питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення злочину, а надавалась правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 № 1179, під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Отже, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов'язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.

Працівник поліції не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб. Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати його як працівника поліції.

У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Суд зазначає, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов'язана із порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду. А закриття кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17, в якій зауважила, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст. 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована п. 2 ст. 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження.

Отже доводи апелянта про відсутність логічного завершення кримінального провадження щодо позивача на час звільнення його зі служби є безпідставними.

Також, як вбачається з пояснень апелянта, останній заперечує факт вимагання у ОСОБА_2 грошових коштів за непритягнення останнього до кримінальної відповідальності, однак факт існування позаслужбових відносин з цією особою і пред'явлення останньому вимоги щодо передачі коштів для виконання цивільного зобов'язання, апелянт фактично не заперечує.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 жодних доказів на підтвердження проведення 23 травня 2017 року у відповідності до чинного законодавства оперативних заходів з ОСОБА_2 на виконання своїх функціональних обов'язків не надав ані під час службового розслідування, а ні під час судового розгляду справи.

Отже, не спростовано факт безпідставного перебування позивача у помешканні ОСОБА_2 й перебування зазначеної особи в автомобілі марки «Шевроле-Лачетті», державний номерний знак НОМЕР_1 та висування ОСОБА_3 вимоги щодо передачі грошових коштів.

Факт існування між позивачем та потерпілим ОСОБА_2 позаслужбових неформальних відносин, які виявилися у примушуванні до виконання певних дій, а саме передачі грошових коштів, свідчить про порушення позивачем норм чинного законодавства, а також службової дисципліни й вкрай негативно впливає на авторитет органів поліції у суспільстві.

Такими діями позивача порушено ст.ст. 1, 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», пункт 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 № 1179.

Європейський суд з прав людини зазначив, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям (рішення від 12 січня 2012 року у справі «Горовенки та Бугара проти України» (Заяви №№ 36146/05 та 42418/05) п. 38).

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що передбачена чинним законодавством процедура перевірки обставин порушення службової дисципліни та накладення дисциплінарного стягнення відповідачем дотримана. Також, перед застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення відповідачем повною мірою враховано тяжкість правопорушення, обставини за яких вони скоєні, та враховано ставлення позивача до виконання своїх службових обов'язків.

Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість застосування відповідачем до позивача такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення.

Слід зазначити, що відсутність у оскаржуваному наказі розмежування та визначення різниці у вині кожного з працівників поліції, не свідчить про незаконність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, так як йдеться не про кримінально-каране діяння, а про порушення особою службової дисципліни, що унеможливлює подальше перебування вказаної особи на службі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 807/182/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст складено 14 січня 2019 року.