Справа № 0940/2498/18
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2019-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2019 р. справа № 0940/2498/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Тимощука О.Л.,

за участю:

секретаря судового засідання: Ткачук О.П.,

представника позивача - Госедла Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС"

до приватного виконавця ОСОБА_2

про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 03.12.2018 за №№57831274, 57832639, 57829212, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПБС» (надалі, також - позивач) 28.12.2018 звернулося в суд із позовною заявою до Приватного виконавця ОСОБА_2 (надалі, також - відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 03.12.2018 за №№57831274, 57832639, 57829212.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при відкритті виконавчих проваджень відповідачем не дотримано вимог частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, оскільки, приватним виконавцем - ОСОБА_2 виконавчі документи прийнято до виконання не за місцезнаходженням боржника або його майна. На переконання позивача, такі дії відповідача порушують його права у виконавчому провадженні, а тому постанови від 03.12.2018 за №№57831274, 57832639, 57829212 підлягають скасуванню.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.01.2019 відкрито провадження у даній адміністративній справі згідно із встановленими особливостями провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, відповідно до статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) та призначено судовий розгляд справи на 11.01.2019 о 10:00 год. (а.с.1-2).

Пунктами 5 та 6 резолютивної частини вказаної ухвали зобов'язано відповідача у судовому засіданні надати суду усі наявні, належним чином засвідчені копії документів, що слугували підставою винесення оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження, в тому числі, копії документів, що містять інформацію стосовно місцезнаходження майна, що підлягає стягненню з боржника на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна».

Також, зобов'язано позивача у судовому засіданні надати суду належним чином засвідчені письмові докази, що підтверджують місцезнаходження майна, яке підлягає стягненню за місцем реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБС».

Судом на виконання частини 1 статті 268 та частини 2 статті 269 КАС України направлено на офіційну адресу електронної пошти приватного виконавця ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1, ухвалу про відкриття провадження у справі від 02.01.2019, копію позовної заяви з додатками та копію повістки про виклик до суду. Вказане підтверджується звітами про доставку від 02.01.2019 та від 03.01.2019 (а.с.18-19, 20-21, 22-23).

На адресу електронної пошти Івано-Франківського окружного адміністративного суду, 10.01.2019 о 9 год. 46 хв., від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.33-35). Спростовуючи позовні вимоги, відповідач вказав, що ним відкрито виконавчі провадження на законних підставах, у відповідності до приписів частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», так як майно - об'єкти фінансового лізингу, яке необхідно повернути стягувачу зареєстроване в місті Києві, а також у позивача відкриті розрахункові рахунки в банківських установах, які територіально знаходяться в м. Києві. На переконання відповідача, ним правомірно прийняті виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах у місті Києві.

Разом з відзивом, 10.01.2019 о 9 год. 47 хв., від відповідача надійшло клопотання про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 (а.с.49-51), відмовлено в задоволенні клопотання Приватного виконавця ОСОБА_2 про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Вказана ухвала суду представнику позивача вручена особисто, що підтверджується підписом на супровідному листі (зворот а.с.52) та направлена відповідачу на офіційну адресу електронної пошти, що підтверджується звітом про доставку (а.с.53).

Представник позивача в судовому засіданні вимоги, викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. В судове засідання подав копії рапортів-нарядів за грудень 2018 в підтвердження перебування мобільної спеціальної техніки, які є предметом договорів фінансового лізингу не в місті Києві (а.с.57-70).

Відповідач, належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, в судове засідання не з'явився. Клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не поступало.

Представник позивача, з приводу можливості розгляду даної адміністративної справи без участі відповідача поклався на розсуд суд.

Згідно з частиною 1 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливості розгляду даної адміністративної справи за такої явки сторін.

Розглянувши та дослідивши в сукупності позовну заяву та письмові докази, наявні у матеріалах даної адміністративної справи, заслухавши позицію представника позивача, судом встановлено такі обставини.

Для примусового виконання виконавчих написів №1761 від 14.11.2018, №1757 від 14.11.2018 та №1759 від 14.11.2018, виданих приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Швидкою І.М., Товариством з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна» обрано приватного виконавця виконавчого округу міста Києва - ОСОБА_2.

Представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна», 30.11.2018, подано три заяви про відкриття виконавчого провадження (а.с.38-39, 40-41, 42-43). У вказаних заявах Товариство з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна» зазначило, що автомобільна техніка, об'єкт фінансового лізингу, яка підлягає поверненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС" зареєстрована в місті Києві та станом на сьогоднішній день місцезнаходження такої техніки стягувачу невідоме. Також повідомило, що у боржника відкриті розрахункові рахунки в банківських установах, які територіально знаходяться в місті Києві.

Так, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва - ОСОБА_2, на підставі зазначених заяв Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна» винесено три постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме:

ВП №57832639 від 03.12.2018, із виконання виконавчого напису №1761 від 14.11.2018, яким зобов'язано повернути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС" (Лізингоодержувач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна» (Лізингодавець) предмет договору фінансового лізингу №UA244L-17-04 від 10.08.2017, а саме колісний фронтальний навантажувач Caterpillar 950GC, 2017 року випуску, серійний номер CAT00950HM5K01475. Заборгованість по лізинговим платежам станом на 01.06.2018 становить 310775,39 грн за період з грудня 2017 року по квітень 2018 року. 01.06.2018 лізингодавцем відправлено лізингоотримувачу повідомлення про відмову від Договору фінансового лізингу № UA244L-17-04 від 10.08.2017 (зворот а.с.7 - а.с.8).

ВП №57831274 від 03.12.2018, із виконання виконавчого напису №1757 від 14.11.2018, яким зобов'язано повернути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС" (Лізингоодержувач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна» (Лізингодавець) предмет договору фінансового лізингу №UA274L-17-01 від 13.05.2017, а саме колісний автогрейдер Caterpillar 120M, 2017 року випуску, серійний номер CAT0120MCD9W00520. Заборгованість по лізинговим платежам станом на 29.10.2018 становить 272252,85 грн за період з лютого 2018 року по квітень 2018 року. 01.06.2018 лізингодавцем відправлено лізингоотримувачу повідомлення про відмову від Договору фінансового лізингу № UA274L-17-01 від 13.05.2017 (а.с.10).

ВП №57829212 від 03.12.2018, із виконання виконавчого напису №1759 від 14.11.2018, яким зобов'язано повернути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС" (Лізингоодержувач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна» (Лізингодавець) предмет договору фінансового лізингу №UF274L-17-03 від 10.08.2017, а саме колісний фронтальний навантажувач Caterpillar 950GC, 2017 року випуску, серійний номер CAT00950LM5K01474. Заборгованість по лізинговим платежам станом на 01.06.2018 становить 324658,37 грн за період з грудня 2017 року по квітень 2018 року. 01.06.2018 лізингодавцем відправлено лізингоотримувачу повідомлення про відмову від Договору фінансового лізингу № UF274L-17-03 від 10.08.2017 (зворот а.с.12 - а.с.13).

Суд зазначає, що до колісних фронтальних навантажувачів Caterpillar 950GC та колісного автогрейдера Caterpillar 120M суд застосовуватиме термін - мобільна спеціальна техніка.

Вказані постанови про відкриття виконавчого провадження направлені позивачу супровідними листами №1928 від 03.12.2018 (а.с.7), №1923 від 03.12.2018 (зворот а.с.9) та №1917 від 03.12.2018 (а.с.12).

Також, відповідачем направлено позивачу три вимоги приватного виконавця №1931 від 03.12.2018 (зворот а.с.8 - а.с.9), №1920 від 03.12.2018 (а.с.11), №1926 від 03.12.2018 (зворот а.с.13 - а.с.14), якими зобов'язано позивача з'явитися 06.12.2018 на прийом до приватного виконавця та надати мобільну спеціальну техніку для передачі стягувачу по примусовому виконанню вищезазначених виконавчих документів.

Перелічені вище постанови про відкриття виконавчого провадження із супровідними листами та вимоги приватного виконавця направлені поштовим відправленням №0411 9 1580617 1 (а.с.15) та отримані позивачем 14.12.2018, що підтверджується відстеженням поштових відправлень (а.с.16).

Не погоджуючись із винесеними постановами про відкриття виконавчого провадження від 03.12.2018 за №№57831274, 57832639, 57829212, з метою захисту свого порушеного права, позивач звернувся із позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України та застосовує положення законів та підзаконних нормативно-правових актів у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме: Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (надалі, також - Закон №1404-VIII), Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (надалі, також - Закон №1403-VIII), Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 № 723/97-ВР (надалі, також - Закон №723/97-ВР), Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р., за № 489/20802 (надалі, також - Інструкція).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що приватним виконавцем ОСОБА_2 в порушення частини 2 статті 24 Закон №1404-VIII прийнято до виконання виконавчий документ не за місцезнаходженням боржника - юридичної особи та не за місцезнаходження майна боржника.

Стосовно правомірності винесення оскаржуваних постанов приватним виконавцем, суд зазначає таке.

Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом №1404-VIII.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII, виконавчі написи нотаріусів віднесено до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закон №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIIІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Закону №1403-VIII, про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов'язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону №1403-VIII, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до інформаційної довідки №0103 від 03.01.2019 з Єдиного реєстру приватних виконавців України, виконавчим округом приватного виконавця ОСОБА_2 визначено: м. Київ (а.с.27-28).

Частиною 1 статті 25 Закону №1403-VIII передбачено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Згідно з частиною 2 статті 25 Закону №1403-VIII, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відповідно до пункту 10 розділу ІІІ Інструкції, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

Частиною 2 статті 24 Закону №1404-VIIІ передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Згідно з пунктом 13 розділу ІІІ Інструкції, приватний виконавець самостійно проводить перевірку інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи в іншому виконавчому окрузі або залучає для перевірки цієї інформації іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій за встановленою типовою формою.

Так, при прийнятті до виконання виконавчих документів, боржником в яких виступає юридична особа, приватним виконавцем необхідно встановити:

1. Чи боржник - юридична особа знаходиться (зареєстрована) у виконавчому окрузі на який розповсюджується сфера діяльності приватного виконавця.

2. Чи перебуває майно боржника - юридичної особи у виконавчому окрузі на який розповсюджується сфера діяльності приватного виконавця.

Стосовно місцезнаходження юридичної особи, то як зазначено позивачем та підтверджується інформацією із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, яка розміщена на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПБС» знаходиться за адресою: вулиця Тичини, будинок 8-А, місто Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл., 76018 (а.с.71-75).

Що стосується встановлення місцезнаходження майна боржника - юридичної особи приватним виконавцем, суд зазначає таке.

Обґрунтовуючи місцезнаходження майна позивача у місті Києві, відповідач вказав на дві обставини, зокрема:

1. Місце реєстрації мобільної спеціальної техніки, які є предметом договору фінансового лізингу, є місто Київ. Зазначене відповідач підтвердив копіями відповідних технічних паспортів (а.с.44, 45, 46).

2. У позивача наявні розрахункові рахунки в банківських установах, які територіально знаходяться в м. Києві. Вказане підтвердив відповіддю № від 04.12.2018 на запит №48360619 від 03.12.2018 до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами стосовно позивача (а.с.47-48).

Суд не погоджується із аргументами відповідача стосовно встановлення місцезнаходження майна боржника в місті Києві з наступних підстав.

Стосовно врахування місця реєстрації майна, яке підлягає вилученню у позивача, суд зазначає таке.

У відповідності до статті 1 Закону №723/97-ВР, фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Вказана договірна конструкція не передбачає собою передачу предмету договору лізингу у власність лізингоодержувачу, а тільки надається у користування. Враховуючи, що фактично мобільна спеціальна техніка, яка надана в користування позивачу не є його майном, тому з підстав реєстрації такої техніки в місті Києві відповідач хибно прийшов до висновку про можливість прийняття до виконання виконавчих написів нотаріуса у виконавчому окрузі міста Києва.

Окрім цього, слід зазначити, що місце реєстрації і місцезнаходження рухомого майна не є тотожними поняттями, остільки вони можуть різнитися. Застосування до поняття місцезнаходження майна в розумінні частини 2 статті 24 Закону №1404-VІІІ поняття місця реєстрації рухомого майна на думку суду є необґрунтованим та розширює саму норму закону. Місцезнаходження вищевказаної техніки не в місті Києві також підтверджується копіями рапортів-нарядів за грудень 2018 року із інформацією про місцеперебування спеціальної автомобільної техніки в Івано-Франківській та Закарпатській областях (а.с.57-70).

Що стосується наявності у позивача рахунків в банківських установах, які територіально знаходяться в м. Києві, суд зазначає таке.

Приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, відповідач дійшов до висновку, що безготівкові кошти боржника, які перебувають на рахунках у банках, є об'єктом права власності. Виконавцем у відзиві зазначено, що аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 10.09.2018, справа №905/3542/15.

Верховний Суд у вищезазначеній постанові, дійшов висновку, що безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об'єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію, як того вимагає скаржник, у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України "Про виконавче провадження", у якому йдеться про "кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках".

Таким чином, Верховним Судом звернута увага саме на момент звернення до стягнення грошових коштів, що перебувають на рахунках у банках.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону №1404-VIII, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

За частинами 1 та 2 статті 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Таким чином, Закон №1404-VIII вирізняє майно боржника: майно як таке, що підлягає державній реєстрації з метою встановлення його місцезнаходження та примусової реалізації, інше майно, а також кошти не залежно від того зберігаються вони на рахунках у банківській установі чи отриманні у вигляді заробітної плати, пенсії, стипендії і в інший спосіб або зберігаються у власності боржника.

При цьому, якщо законодавець у Законі №1404-VIII вживає термін «майно», поширюючи його значення на «кошти», то термін «кошти» відображається в дужках чи пов'язується змістом у відповідному реченні.

Натомість у частині 2 статті 24 Закону №1404-VIII термін «майно» вжито без вказівки про кошти.

Отже, виконання рішення за місцезнаходженням майна, в розумінні вимог частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII, не передбачає можливості виконання рішення за місцезнаходженням коштів, що відповідачем і не досліджувалося, а в свою чергу трактувалося як "місце реєстрації центрального офісу банківської установи".

На думку суду, положення частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII, що стосуються виконання рішення за місцезнаходженням майна, розроблені для найбільш швидкого та ефективного доступу державного (приватного) виконавця до майна, з метою його опису та примусової реалізації, натомість арешт коштів на рахунках не вимагає особистої присутності державного (приватного) виконавця та може бути здійснений навіть за умови значної віддаленості установи банку. Окрім цього, таке застосування відповідачем частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII, взагалі нівелює принцип територіальної підвідомчості примусового виконання рішень, так як переважна більшість центральних відділень банківських установ зареєстровані в місті Києві.

З огляду на зазначене, на думку суду, частина 2 статті 24 Закону №1404-VIII не поширює свою дію на грошові кошти, що знаходяться на рахунках банківських установ.

Також, необхідно зазначити, що саме існування відкритих банківських рахунків не підтверджує факту перебування на цих рахунках грошових коштів, а відповідачем не надано жодного доказу наявності таких коштів. Представник позивача в свою чергу у судовому засіданні стверджував, що усі наявні грошові кошті перебувають на рахунках, відкритих у банківських відділеннях у місті Івано-Франківську.

Щодо посилання відповідача на лист-роз'яснення Міністерства юстиції України №23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018 року, суд зазначає, станом на момент розгляду даної адміністративної справи на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України вказаний відповідачем лист відсутній. Таким чином, в суду відсутня можливість ознайомлення зі змістом зазначеного листа Міністерства юстиції Україна, який має виключно рекомендаційний характер для застосування в роботі, зокрема, приватними виконавцями та не є джерелом права.

Враховуючи встановлені обставини, суд зазначає, що відповідачем протиправно, всупереч вимог чинного законодавства України прийнято до виконання виконавчі документи з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в них достовірної інформації про місцезнаходження боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.

Згідно з вимогами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Під час розгляду справи відповідач доводи позивача не спростував.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У матеріалах даної справи міститься доказ понесення позивачем судових витрат в розмірі 5286,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №7798 від 26.12.2018 про сплату судового збору (а.с.4).

Таким чином, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 5286,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 271, 272, 287, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу міста Києва - ОСОБА_2 №№ 57829212, 57831274, 57832639 від 03.12.2018.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва - ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПБС" (код ЄДРПОУ - 32872788) судові витрати в розмірі 5286 (п'ять тисяч двісті вісімдесят шість) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ПБС", адреса: вулиця Тичини, будинок 8-А, місто Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл., 76018, код ЄДРПОУ - 32872788.

Відповідач - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва - ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дата рішення тимчасової кваліфікаційної комісії приватних виконавців про надання права на здійснення діяльності приватного виконавця - 19.06.2017, протокол №17, дата внесення до Єдиного реєстру приватних виконавців України - 17.08.2017, посвідчення приватного виконавця НОМЕР_1 від 26.06.2017.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.