Справа № 826/9699/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 грудня 2018 року № 826/9699/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Вєкуа Н.Г., суддів: Костенко Д.А., Шрамко Ю.Т., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "УПК-ЄВРОПЛЮС"
доДержавної фіскальної служби України
про визнання протиправною та скасування податкової консультації, зобов'язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УПК-ЄВРОПЛЮС" (далі - позивач, ТОВ "УПК-ЄВРОПЛЮС") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі- відповідач, ДФС України) , в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати податкову консультацію, надану Державною фіскальною службою України Товариству з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС», оформлену листом від 20.01.2017 року №1185/6/99-99-12-03-03-15;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України надати Товариству з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» нову податкову консультацію з питання, поставленого у запиті про надання податкової консультації від 13.01.2016 року №10, з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що надана Державною фіскальною службою України податкова консультація, що викладена в листі від 20.01.2017 року №1185/6/99-99-12-03-03-15 є такою, що суперечить пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, п.56.21 ст. 56 Податкового кодексу України, пп. 215.3.4 п.215.3 ст. 215 Податкового кодексу України, тому відповідно до п. 53.2 ст. 53 Податкового кодексу України податкова консультація підлягає скасуванню.

Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини не прибуття суду не повідомив, заперечень суду не надав.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» звернулось до Державної фіскальної служби України з листом № 10 від 13.01.2016 р. та до ГУ ДФС України у Київській області з листом № 8 від 13.01.2016 р щодо надання письмової податкової консультації у відповідності до п. 52.1 та 52.3. статті 52 Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів операції з фізичного відпуску з автомобільного газозаправного пункту (АГЗП) скрапленого газу (пропан або суміш пропану з бутаном, далі - ЗВГ), незалежно від форми розрахунків.

За результатами розгляду вказаних звернень відповідачами надано податкові консультації листами вих. № 3048/6/99-99-21-05-15 від 12.02.2016 р. та вих. № 371/10/10-36-21-03 від 16.02.2016 р. відповідно.

Не погоджуючись зі змістом вказаних податкових консультацій, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з адміністративним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2016 року у справі №826/4527/16 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано податкову консультацію, надану Державною фіскальною службою України Товариству з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС», оформлену листом від 12.02.2016 року за № 3048/6/99-99-21-05-15. Зобов'язано Державну фіскальну службу України надати Товариству з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» нову податкову консультацію з питання, поставленого у запиті про надання податкової консультації від 13.01.2016 року № 10, з урахуванням висновків суду. Визнано протиправною та скасовано податкову консультацію, надану Головним управлінням ДФС у Київській області Товариству з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС», оформлену листом від 16.02.2016 року за № 371/10/10-36-21-03. Зобов'язано Головне управління ДФС у Київській області надати Товариству з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» нову податкову консультацію з питання, поставленого у запиті про надання податкової консультації від 13.01.2016 року № 8, з урахуванням висновків суду.

Листом від 20 січня 2017 року №1185/6/99-99-12-03-03-15 Державна фіскальна служба України надала товариству індивідуальну податкову консультацію з урахуванням постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2016 року у справі № 826/4527/16, в якій зазначила, що фізичний відпуск - заправка автомобілів на АЗС, до яких відносяться також АГЗС та АГЗП, через паливо роздавальні колонки моторним паливом, зокрема скрапленим вуглеводним газом незалежно від форми розрахунків, є об'єктом оподаткування акцизним податком відповідно до п.п.213.1.9 п. 213.1 ст. 213 та абз. 3 п.п 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 Кодексу.

Вважаючи вищевказану індивідуальну податкову консультацію протиправною, товариство звернулось до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до підпунктів 14.1.172 та 14.1.172-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) податкова консультація індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом; індивідуальна податкова консультація роз'яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Статтею 52 ПК України визначено, що за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов'язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень.

Відповідно до ст.53 ПК України не може бути притягнуто до відповідальності, включаючи фінансової (штрафні санкції та/або пеня), платника податків (податкового агента та/або його посадову особу), який діяв відповідно до індивідуальної податкової консультації, наданої йому у письмовій формі, а також узагальнюючої податкової консультації, за діяння, що містить ознаки податкового правопорушення, зокрема на підставі того, що у подальшому така податкова консультація була змінена або скасована.

Положення абзацу першого цього пункту застосовуються до індивідуальної податкової консультації, за умови що вона зареєстрована в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій.

У разі коли положення індивідуальної податкової консультації суперечать положенням узагальнюючої податкової консультації, застосовуються положення узагальнюючої податкової консультації.

Платник податків та/або податковий агент, які діяли відповідно до податкової консультації, не звільняються від обов'язку сплати податкового зобов'язання, визначеного цим Кодексом.

Платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов'язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Тобто, податкова консультація є правовим актом індивідуальної дії, який містить правову позицію контролюючого органу, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, із застосування конкретних норм податкового законодавства, в межах його повноважень.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності дій суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням закріпленого ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи позивач у своїх зверненнях поставив питання щодо оподаткування акцизним податком на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів операції з фізичного відпуску з автомобільного газозаправного пункту (АГЗП) скрапленого газу (пропан або суміш пропану з бутаном, далі - ЗВГ), незалежно від форми розрахунків. Підставою для такого звернення стало те, що положення Податкового кодексу України не містить визначення понять автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції. Разом з тим, визначення автомобільної газозаправної станції ЗВГ та автомобільного газозаправного пункту ЗВГ наведені в Державних будівельних нормах «Інженерне обладнання будинків і споруд. Зовнішні мережі та споруди Газопостачання» (ДБН В. 2.5-20-2001), що були затверджені наказом Державного комітету з будівництва та архітектури № 101 від 23.04.2001 року які розмежовують АГЗС (автомобільна газозаправна станція) та АГЗП (автомобільний газозаправний пункт) між собою.

Як вбачається із змісту листа Державної фіскальної служби України від 20.01.2017 року №1185/6/99-99-12-03-03-15, автомобільна газозаправна станція (АГЗС), автомобільний газозаправний пункт (АГЗП) є різновидом автозаправної станції (АЗС), та всі вони призначені для заправки автомобілів моторним паливом, зокрема скрапленим газом через паливо роздавальні колонки АГЗС та АГЗП. Зазначено,що згідно з Державним стандартом (ГОСТ 27578-87) на виготовлення газів вуглеводних зріджених ля автомобільного транспорту скраплений газ належить до моторного палива для автомобільного транспорту. Таким чином, відповідач прийшов до висновку, що фізичний відпуск - заправка автомобілів на АЗС, до яких відносяться також АГЗС та АГЗП, через паливо роздавальні колонки моторним паливом, зокрема скрапленим вуглеводним газом незалежно від форми розрахунків, є об'єктом оподаткування акцизним податком відповідно до п.п.213.1.9 п. 213.1 ст. 213 та абз. 3 п.п 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 Кодексу.

У той же час, відповідач, надаючи індивідуальну податкову консультацію посилався знову ж таки на Інструкцію щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій, затвердженою наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 06.12.2005 року № 376, не беручи до уваги приписів Державних будівельних норм «Інженерне обладнання будинків і споруд. Зовнішні мережі та споруди Газопостачання» (ДБН В. 2.5-20-2001), що були затверджені наказом Державного комітету з будівництва та архітектури № 101 від 23.04.2001 року.

Так, судом встановлено,що суд при винесенні постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2016 року №826/4527/16, зазначив, що при наданні індивідуальних податкових консультацій відповідачем не було враховано розмежування вищевказаних понять в контексті приписів Державних будівельних норм «Інженерне обладнання будинків і споруд. Зовнішні мережі та споруди Газопостачання» (ДБН В. 2.5-20-2001), що були затверджені наказом Державного комітету з будівництва та архітектури № 101 від 23.04.2001 року та на які посилався заявник. Викладені в вищевказаному ДБН технічні вимоги щодо розміщення, необхідного устаткування, зон безпеки, каналізації, тощо, суттєво розмежовують АГЗС (автомобільна газозаправна станція) та АГЗП (автомобільний газозаправний пункт) між собою.

Також, суд констатував, що застосування до спірних правовідносин Інструкції щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій, тягне за собою виникнення у позивача, виходячи зі змісту його звернень, обов'язку зі сплати акцизного податку, а, натомість, у випадку самостійного застосування вищевказаних ДБН виникнення такого обов'язку виключається.

Судом встановлено, що до об'єкта оподаткування акцизним податком Податковий кодекс України відносить, зокрема, операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, до яких належить фізичний відпуск з автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, незалежно від форми розрахунків.

Чинний Податковий кодекс України не містить визначення «автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції».

Разом з тим, відповідно до пункту 5.3. статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, надаючи нову податкову консультацію, відповідач ототожнив АЗС та АГЗП на підставі положень Інструкції щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій, котра затверджена наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій N 376 від 16 грудня 2005 року.

Суд проаналізувавши норми вищезазначену інструкцію, зробив висновок, що, застосувавши приписи цього нормативно-правового акта і ототожнивши АЗС і АГЗП, податковий орган припустився помилки.

Так, частиною 1 передбачено, що контроль за додержанням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи доходів і зборів шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України.

Абзацом 3 підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших об'єктах громадського харчування, а також фізичний відпуск з автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, незалежно від форми розрахунків.

Отже, Податковий кодекс України розділяє терміни "АЗС" та "АГЗС" у зв'язку з реалізацією на них різних підакцизних товарів, однак не визначає їх.

АГЗП є різновидом АГЗС, оскільки через них реалізовується один і той же вид палива (газ).

Пунктом 5.3 статті 5 Податкового кодексу України встановлено, що інші терміни, котрі застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Оскільки Інструкція не є законом, тому застосування її приписів у спірних правовідносинах не допускається.

Підсумовуючи вищезазначене, суд робить такі висновки: податкове законодавство розділяє терміни "АЗС" і "АГЗС", не визначаючи їх; приписи Інструкції не можуть застосовуватися у спірних правовідносинах. Разом з тим, суд звертає увагу, що при наданні вищезазначеної індивідуальної податкової консультацій відповідачем знову ж таки не було враховано розмежування вищевказаних понять в контексті приписів Державних будівельних норм «Інженерне обладнання будинків і споруд. Зовнішні мережі та споруди Газопостачання» (ДБН В. 2.5-20-2001), що були затверджені наказом Державного комітету з будівництва та архітектури № 101 від 23.04.2001 року та на які посилався заявник, які були покладені в основу постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2016 року у справі №826/4527/16.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з частиною 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відтак, висновки, наведені у тексті спірної індивідуальної податкової консультації, суперечать вищенаведеним нормам права та не відповідають основним засадам податкового законодавства, що є підставою для визнання індивідуальної податкової консультації протиправною та її скасування.

Стосовно позовних вимог в частині зобов'язання Державну фіскальну службу України надати Товариству з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» нову податкову консультацію з питання, поставленого у запиті про надання податкової консультації від 13.01.2016 року №10, з урахуванням висновків суду, суд зазначає наступне.

Згідно усталеної правової позиції Європейського суду з прав людини принцип верховенства права вимагає дотримання вимог "якості" закону, яким передбачається втручання в права особи.

Зокрема, згідно п. 25 рішення у справі MIKHAYLYUK AND PETROV v. UKRAINE від 10.12.2009 р. (заява N 11932/02) Суд нагадує, що вираз "згідно із законом" насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі "Полторацький проти України" N 38812/97, п. 155, ЄСПЛ 2003-V).

Таким чином, отримання податкової консультації з чіткою відповіддю на поставлене питання сприяє уникненню в подальшому податкових спорів щодо поставленого питання та стабільності суспільних відносин, а Державна фіскальна служба України як контролюючий орган зобов'язана вживати заходів до уникнення можливих податкових спорів, в тому числі, шляхом надання податкових консультацій з конкретних питань, що ним в даному випадку зроблено не було.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб'єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про необхідність зобов'язати Державну фіскальну службу України надати Товариству з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» нову податкову консультацію з питання, поставленого у запиті про надання податкової консультації від 13.01.2016 року №10, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати податкову консультацію, надану Державною фіскальною службою України Товариству з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС», оформлену листом від 20.01.2017 року №1185/6/99-99-12-03-03-15.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України надати Товариству з обмеженою відповідальністю «УПК-ЄВРОПЛЮС» нову податкову консультацію з питання, поставленого у запиті про надання податкової консультації від 13.01.2016 року №10, з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (, юридична адреса: Львівська площа, 8, м. Київ-53, МСП, 04655) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УПК-ЄВРОПЛЮС" судові витрати в розмірі 3200 грн. (три тисячі двісті гривень).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Головуючий суддя Н.Г. Вєкуа

Судді Д.А. Костенко

Ю.Т. Шрамко