Справа № 320/5617/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 січня 2019 року № 320/5617/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління

державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Перепелиці Артема

Володимировича

третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці Артема Володимировича, третя особа: ОСОБА_2, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача, що виявились у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 05.09.2018р. ВП № 39789465;

- зобов'язати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 05.09.2018 ВП № 39789465 та винести постанову про поновлення виконавчого провадження № 39789465.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року зазначений адміністративний позов передано на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

06.12.2018р. матеріали позовної заяви надійшли до Окружного адміністративного суду міста Києва. Відповідно до супровідного листа від 30.11.2018р. № 01-19/6398/18 судовий збір зараховано до Державного бюджету України.

Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказаний адміністративний позов 07.12.2018р. передано судді Патратій О.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.12.2018р. відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи та запропоновано відповідачу у п'ятиденний строк з дня отримання ухвали надати суду відзив на позовну заяву та всі докази на підтвердження, які наявні у відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо безпідставного повернення виконавчого документу. Зокрема, як зазначає позивач, ним станом на 05.09.2018р. не отримувалося будь-якого повідомлення від відповідача про проведення авансування стягувачем витрат виконавчого провадження.

Відповідач у визначений судом строк відзив на позовну заяву не надав, заява про визнання позову також суду не надходила, що не перешкоджає розгляду справи по суті враховуючи скорочені строки розгляду справ даної категорії передбачені ст. 287 КАС України.

Згідно з частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про відкриття провадження у справі, пояснень щодо суті позовних вимог суду не надала.

Дослідивши матеріали справи, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив, що на 31.07.2013 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №39789465, щодо звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: на майнові права на ресторанно-готельний комплекс, що знаходиться за адресою, АДРЕСА_1, заг. пл. 2082 кв. м., який розташований на земельній ділянці, цільове призначення земельної ділянки - землі комерційного використання (для будівництва та обслуговування ресторанно-готельного комплексу), площею 0,12 га., в тому числі 0,0389 га. - землі обмеженого використання, кадастровий номер якої НОМЕР_2, які належать на праві власності ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн НОМЕР_1).

Виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріусу Київського МНО № 1573 від 03.07.2013р. ОСОБА_4

Проте, 05.09.2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелицею Артемом Володимировичем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 4 ч. 1 ст.37 Закону України « Про виконавче провадження».

Підставою прийняття даної постанови про повернення виконавчого документа зазначено те, що державним виконавцем на адресу стягувана ПАТ «Дельта Банк» неодноразово направлялись вимоги у відповідності до вимог до ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» про фінансування витрат виконавчого провадження на залучення до проведення виконавчих дій суб'єктів господарювання на платній основі. Проте, як вказано в постанові, станом на 05.09.2018р. будь-якого повідомлення про проведення авансування стягувачем не надано, кошти на рахунок відділу для авансування витрат виконавчого провадження не надходили.

Не погоджуючись з зазначеною постановою позивач і звернувся з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016р. (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону № 1404-VIII сторонами у виконавчому провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

В силу приписів п.4 ч.1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема, стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Однак позивач стверджує, що не отримував жодних вимог чи попереджень державного виконавця про необхідність авансування витрат виконавчого провадження станом на 05.09.2018 року. Тому підстава для повернення виконавчого документа стягувачу відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

ВДВС своїм правом на судовий захист не скористався, матеріалів виконавчого провадження № 39789465 суду не надав, вимоги викладені у позові не спростував.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення встановив, що матеріали справи не містять доказів отримання стягувачем вимоги щодо здійснення авансування витрат на виконавче провадження.

Таким чином, суд вважає, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання винесена без достатніх правових підстав, так як стягувач не отримував жодних вимог чи попереджень державного виконавця станом на 05.09.2018р. щодо нездійснення авансування витрат виконавчого провадження, а тому стягувач не мав можливості здійснити у встановлений державним виконавцем строк авансування витрат виконавчого провадження.

Враховуючи, що Відділом ДВС не доведено факту у нездійснення авансування витрат на проведення виконавчих дій, то підстав для повернення виконавчих документів стягувачеві без виконання, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону, немає.

Згідно статті 19 Конституцій України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено частиною 1 статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 5) обов'язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі №11-рп/2012, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, відповідачем не було подано будь-яких доказів звернення до стягувача - Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" з приводу фінансування витрат виконавчого провадження.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в чистині визнання протиправними дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Перепелиці Артема.

Щодо решти повних вимог колегія суддів зазначає, що у рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що належним способом захисту прав позивача у цій справі є скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 05.09.2018 ВП № 39789465 та зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження по виконанню вимог виконавчого напису приватного нотаріусу Київського МНО № 1573 від 03.07.2013р. ОСОБА_4

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці Артема Володимировича щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 05.09.2018р. у виконавчому провадження ВП № 39789465.

3. Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 05.09.2018 ВП № 39789465, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

4. Зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (02002, м. Київ, вул. Є. Сверстюка, 15, ) відновити виконавче провадження ВП № 39789465 по виконанню вимог виконавчого напису приватного нотаріусу Київського МНО № 1573 від 03.07.2013р. ОСОБА_4 про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: майнові права на ресторанно-готельний комплекс, що знаходиться за адресою, АДРЕСА_1, заг. пл. 2082 кв. м., який розташований на земельній ділянці, цільове призначення земельної ділянки - землі комерційного використання (для будівництва та обслуговування ресторанно-готельного комплексу), площею 0,12 га., в тому числі 0,0389 га. - землі обмеженого використання, кадастровий номер якої НОМЕР_2, які належать на праві власності ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн НОМЕР_1).

5. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01014, м. Київ, бульв. Дружби Народів, буд. 38, ) судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривень 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (02002, м. Київ, вул. Є.Сверстюка, буд 15).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій