Справа № 0840/2981/18
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 листопада 2018 року 16:59Справа № 0840/2981/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Гавриленко А.О. та представників

позивача: Гедікова С.Л.

відповідача: Лабура М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Білозерка-Агро-Ремонт-Інвест»

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24.07.2018 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Білозерка-Агро-Ремонт-Інвест» (далі - позивач або ТОВ «Білозерка-Агро-Ремонт-Інвест») до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач або ГУ ДФС у Запорізькій області) в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача 26.03.2018 №.

Ухвалою суду від 30.07.2018 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 05.09.2018.

Ухвалою суду від 05.09.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання до 03.10.2018.

03.10.2018 підготовче засідання відкладено до 22.10.2018.

22.10.2018 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 22.10.2018.

22.10.2018 у судовому засіданні оголошено перерву до 20.11.2018.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним у адміністративному позові та відповіді на відзив. Зокрема зазначив, що висновки податкового органу про порушення позивачем вимог п. 266.1.1 п. 266.1, пп. 266.2.1 п.266.2, пп. 266.3.3. п. 266.3, пп. 266.7.5 п 266.7, пп. 266.8.1 п.266.8 ст. 266 Податкового кодексу України є необґрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам та приписам діючого законодавства. Так, позивач набув право власності на нежитловий майновий комплекс, який було внесено фізичною особою у якості вкладу до статутного капіталу, відповідне право було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.03.2017. При перевірці питання нарахування та сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, податковим органом не враховані особливості майнового комплексу, який був переданий до статутного капіталу позивача, а саме, відповідно до технічних характеристик нерухомого майна, цільове призначення будівель - «сільське господарство». Таким чином, позивач вважає, що вказаний нежитловий майновий комплекс, яке належить йому на праві власності, не є об'єктом оподаткування, згідно п.п. «ж» пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, а відтак винесене оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Представник відповідача позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов (вх. № 27573 від 05.09.2018), відповідно до якого вважає висновки про порушенням позивачем п. 266.1.1 п. 266.1, пп. 266.2.1 п.266.2, пп. 266.3.3. п. 266.3, пп. 266.7.5 п 266.7, пп. 266.8.1 п.266.8 ст. 266 Податкового кодексу України та неправомірності неподання позивачем декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є обґрунтованими, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення таким, що прийнято з додержанням вимог діючого законодавства, у зв'язку з чим просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зокрема, з посиланням на пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України зазначив, що позивач не є сільськогосподарським виробником та не здійснював безпосередньо сільськогосподарську діяльність, а відтак, на майно, що перебуває у його власності, а саме: нежитловий майновий комплекс не поширюється пільга, визначена п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Акорд».

У судовому засіданні 20.11.2018, на підставі ст. 250 КАС України, судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Білозерка-Агро-Ремонт-Інвест» () зареєстроване 28.09.2016 як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа за №1 041306, та знаходиться за адресою: 69009, Запорізька область, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 232-а. Основними видами діяльності позивача, зокрема є: 01.11. Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.13. Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, 01.61. Допоміжна діяльність у рослинництві, 68.20. Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с.51-52).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 83870024 від 30.03.2017, позивач є власником нежитлового майнового комплексу, у складі якого: будівля контори, літ.А загальна площа - 306,4 кв.м.; будівля магазину, літ.Б загальна площа -154,6 кв.м.; будівля диспетчерської, літ.В загальна площа - 92,6 кв.м.; будівля їдальні, літ.Г загальна площа - 86,9 кв.м.; будівля КПП, літ.Д загальна площа -10,0 кв.м.; будівля ТОП «ЗАЗ», літ.Е загальна площа - 861,1 кв.м.; будівля маслоцеху, літ.Ж загальна площа -1065,0 кв.м.; будівля ТОП (для тракторів), літ.З загальна площа - 1038,4 кв.м.; будівля СТО «КАМАЗ», літ.И загальна площа - 988,2 кв.м.; будівля майстерні, літ.К загальна площа - 989,6 кв.м.; будівля майстерні, літ.Л загальна площа -140,4 кв.м.; будівля майстерні, літ.М загальна площа - 365,2 кв.м.; будівля гаражу, літ.Н загальна площа - 81,0 кв.м.; будівля кузні, літ.О загальна площа - 58,6 кв.м.; будівля складу газових балонів, літ.П загальна площа - 30,5 кв.м.; будівля ТОП, літ.Р загальна площа - 375,6 кв.м.; будівля матеріального складу, літ.С загальна площа - 927,1 кв.м.; будівля майстерні, літ.Т; вбиральня, літ.У загальна площа - 5,3 кв.м.; будівля майстерні, літ.Ф; побутова будівля, літ.Х загальна площа - 41,5 кв.м.; будівля котельні, літ.Ц загальна площа - 9,5 кв.м.; будівля, в стані руйнування, літ.Ч; будівля свинарнику, літ.Ш загальна площа - 92,5 кв.м.; будівля контори, літ.Щ загальна площа - 33,5 кв.м.; побутова будівля, літ.Е загальна площа -11,0 кв.м.; побутова будівля, літ.Ю загальна площа - 204,7 кв.м., за адресою: Запорізька область, Великобілозерський р-н, с. Велика Білозерка, вул. Трудова, буд. 2. Підстава виникнення права власності: Протокол № 1 від 07.09.2016, видавник ТОВ «Білозерка-Агро-Ремонт-Інвест», Акт прийому-передачі від 28.03.2017, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-3407/2008 від 02.06.2008 (а.с.53-54).

У період з 26.12.2017 по 02.01.2018, на підставі наказу № 3548 від 26.12.2017, направлень № 2656 від 26.12.2017 та № 2676 від 27.12.2017, у відповідності до підпункту 20.1.4 пункту 20.1. статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, фахівцями ГУ ДФС у Запорізькій області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Білозерка-Агро-Ремонт-Інвест» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 28.09.2016 по 22.12.2017, за результатами якої складено Акт № 011/08-01-14-03/40858794 від 10.01.2018 (а.с.14-22).

Як зазначено у висновках Акту перевірки, перевіркою встановлено порушення ТОВ «Білозерка-Агро-Ремонт-Інвест», між іншого, вимог: п. 266.1.1 п. 266.1, пп. 266.2.1 п.266.2, пп. 266.3.3. п. 266.3, пп. 266.7.5 п 266.7, пп. 266.8.1 п.266.8 ст. 266 розділу XII Податкового кодексу України щодо своєчасності та повноти нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за рахунок не нарахування податку на майно, отримане як внесок в уставний фонд, що призвело до заниження його на загальну суму 106256,00 грн. за 2017 рік.

Вказані висновки обґрунтовані тим, що проведеною перевіркою встановлено, що позивачем неправомірно не подано декларацію та не сплачено податок на нерухоме майно, відмінної від земельної ділянки, за рахунок не нарахування податку на майно, отримане як внесок в уставний фонд, що призвело до заниження його на загальну суму 106256,00 грн. за 2017 рік.

Не погоджуючись із висновками, викладеними у акті перевірки від 10.01.2018 №011/08-01-14-03/40858794, позивачем до ГУ ДФС у Запорізькій області подані письмові заперечення до акту від 07.03.2018 за вих. №3 (а.с.28-32), на які листом від 21.03.2018 №7512/10/08-01-14-03-10, надано відповідь, що висновки акту перевірки від 10.01.2018 №011/08-01-14-03/40858794 в частині порушення позивачем п. 266.1.1 п. 266.1, пп. 266.2.1 п.266.2, пп. 266.3.3. п. 266.3, пп. 266.7.5 п 266.7, пп. 266.8.1 п.266.8 ст. 266 р. XII Податкового кодексу України, - залишені без змін (а.с.33-37).

На підставі вищевикладених висновків, Головним управлінням ДФС у Запорізькій області прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.03.2018 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки загальному у розмірі 132 820,00 грн., у т.ч.: за податковими зобов'язаннями 106 256,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 26564,00 грн. (а.с.11).

Не погодившись із указаним рішенням позивач здійснив його адміністративне оскарження (а.с.38-40), проте рішенням ДФС України від 24.05.2018 №17920/6/99-99-11-03-01-25 строк розгляду скарги було продовжено до 06.07.2018 (а.с.41). Рішення ДФС України №22450/6/99-99-11-03-01-25 від 04.07.2018, скаргу позивача залишено без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін (а.с.42-43).

Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним, позивач звернувся до суду із позовом про його скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - Податковий кодекс України).

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1п. 266.2 ст.266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

Суд зазначає, що за приписами ст. 30 Податкового кодексу України встановлено, що податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

Відповідно до пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

З положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.

Відповідно до положень пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис», виробниками сільськогосподарської продукції визнаються юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Також, у Законі України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років», який є чинним, міститься наступне визначення, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, видами діяльності позивача є, зокрема, 01.11. Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.13. Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, 01.61. Допоміжна діяльність у рослинництві, а нежитловий майновий комплекс, що належать позивачу на праві власності, призначений для використання у сільськогосподарській діяльності.

У Технічному паспорті на нерухоме майно (а.с.44-50) чітко вказано цільове призначення будівель, які входять до складу майнового комплексу, а саме «сільське господарство». Окремі назви та розташування будівель та споруд майнового комплексу також свідчить, що вони призначені для використання у сільському господарстві (будівля матеріального складу (зберігання зерна), майстерні з ремонту сільськогосподарської техніки, будівля маслоцеху та ін.).

При цьому, суд зазначає, що представником відповідача в цілому заперечувався той факт, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником в розумінні п.п.14.1.235 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке містяться у пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, застосовуються виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», що прямо визначено самим пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Таким чином, у даному випадку до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки дане положення не застосовується, оскільки відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно».

Відповідно до п.п.5.2, 5.3 ст. 5 Податкового кодексу України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність суперечності щодо змісту поняття «сільськогосподарський товаровиробник» у Законі України «Про сільськогосподарський перепис» та Податковому кодексі України, оскільки визначення підпункту 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України має чітко обмежену сферу застосування, отже, для інших випадків мають бути застосовані субсидіардно норми інших законів в силу приписів п. 5.3 ст. 5 Податкового кодексу України.

Жодних обмежень стосовно застосування пільг до суб'єктів оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, правові норми ст. 266 Податкового кодексу України не містять, а відтак поширюються на юридичних та фізичних осіб.

Суд звертає увагу відповідача на те, що конструкція норми пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України визначена таким чином, що має значення встановлення факту призначення будівель і споруд для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а не саме їх використання.

Окрім того, Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Сєрков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06) було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 3.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Також, відповідно до п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства та практику Європейського Суду з прав людини, суд приходить до висновку, що у позивача не виникло обов'язку по сплаті податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, оскільки позивач має у своїй власності нежитловий майновий комплекс з цільовим призначенням «сільське господарство» та використовує нежитловий комплекс безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Посилання відповідача, що позивач не підпадає під визначення сільськогосподарський товаровиробник, а тому не може бути особою, на яку розповсюджуються пільги по сплаті податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до норм Податкового кодексу України вимога про те, що сільськогосподарський товаровиробник має бути юридичною особою стосується платників єдиного податку 4 групи. Для всіх інших правовідносин сільськогосподарським товаровиробником може бути як фізична так і юридична особа, яка є платником єдиного податку, так і та, що знаходиться на загальній системі оподаткування.

Відтак, оскільки належний позивачу на праві власності нежитловий майновий комплекс, за адресою: Запорізька область, Великобілозерський р-н, с. Велика Білозерка, вул. Трудова, буд. 2, має цільове призначення «сільське господарство» використовуються позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником, а тому, в даному випадку зазначена будівля не є об'єктом оподаткування, відповідно до пп. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суб'єктом владних повноважень у справі є Головне управління ДФС у Запорізькій області, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати, документально підтверджені у сумі 1992,30 грн.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Білозерка-Агро-Ремонт-Інвест», - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 26.03.2018 №.

3. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1992 (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто дві) гривні 30 копійок присудити на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Білозерка-Агро-Ремонт-Інвест» (69009, Запорізька область, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 232-а, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено 29.11.2018.

Суддя Ю.П. Бойченко