Справа № 572/3114/18
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/4433/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу інспектора роти №5 батальйону УПП в Рівненській області ДПП Ревича Ігоря Миколайовича на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2018 року (рішення ухвалене у м. Сарни судом у складі головуючого судді Березень Ю.В., дату складання тексту повного судового рішення не зазначено) у справі № 572/3114/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №5 батальйону УПП в Рівненській області ДПП Ревича Ігоря Миколайовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, яким просив скасувати постанову ВР №006685 по справі про адміністративне правопорушення від 16 жовтня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Скасовано постанову ВР №006685 від 16 жовтня 2018 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, провадження в справі закрито в зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - УПП в Рівненській області 704 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що в діях позивача наявний склад проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність і мала місце його вина у вчиненні адміністративного правопорушення. Доказів, які б спростовували факт наявності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення та обставин, що виключають його відповідальність, немає. Також не погоджується з стягненням за рахунок асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь держави судового збору, оскільки ст. 288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита. Визначальним у цій нормі є припис про те, що у разі незгоди і оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення особа, яка її оскаржила, не обтяжується обов'язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку. Відтак, враховуючи приписи ст. 311 КАС України, розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи і не заперечується сторонами, що відповідачем винесена постанова серії ВР № 006685 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Згідно оскаржуваної постанови позивач 16 жовтня 2018 року о 23 годині 45 хвилин на 303 км а/д Київ-Ковель-Ягодин, керував автомобілем марки «Peugeot», реєстраційний номер НОМЕР_1 з неосвітленим номерним знаком, в темну пору доби, чим порушив п.п. 2.9.в Правил дорожнього руху України.

Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що з доводів, викладених позивачем, вбачається, що він до початку руху переконався у справності освітлення номерного знаку, поломка сталась у дорозі, чого він не міг передбачити. Про зазначені обставини він повідомив відповідача перед складанням постанови. Згідно письмових пояснень позивача від 16.10.2018 року він повідомив відповідача про відсутність вини перед складанням оскаржуваної постанови. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Дослідивши досліджені докази на предмет визначення їх належності і допустимості, повноти та достатності, суд встановив, що висновок оскаржуваної постанови про винні дії позивача не ґрунтується на матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів апеляційного суду з обумовленими висновками суду першої інстанції погоджується виходячи з такого.

Частиною 6 статті 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, -

тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 1.3 пункту 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Підпунктом 2.9. (в) ПДР передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знаку або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі за ч. 6 ст.121 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.74 КАС України).

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначені норми приписують обов'язок суб'єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Натомість, з матеріалів справи, вбачається, що позивач до початку руху транспортного засобу переконався у справності всіх приборів освітлення в тому рахунку і освітлення прибору номерного знаку. Поломка освітлення номерного знаку сталася під час руху транспортного засобу в дорозі, позивач рухаючись за кермом автомобіля не міг передбачити такої поломки. Про зазначені обставини позивач повідомив відповідача перед складанням оскаржуваної постанови.

Притягаючи позивача до відповідальності, відповідач не встановив обставин з приводу того, чи була у позивача можливість виявити таку несправність перебуваючи за кермом автомобіля. Відповідач не встановив обставин з приводу того чи давали змогу внутрішні прилади та обладнання автомобіля під час його руху з'ясувати позивачу обставини щодо несправності освітлення номерного знаку.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП , оскільки відповідач не довів обставин наявності в діях позивача вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення, що виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відтак, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про скасування постанови ВР №006685 від 16 жовтня 2018 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн.

Стосовно ж доводів відповідача про безпідставність закриття провадження, то колегія суддів зазначає, що з 15.12.2017року Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції. Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відтак, приймаючи рішення про закриття провадження, суд першої інстанції діяв відповідно до приписів обумовленої норми КАС України.

Щодо доводів скаржника про стягнення судом за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - УПП в Рівненській області в дохід держави судового збору в сумі 704,80 грн, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 132 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI не передбачено підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подачу позовних заяв на постанови у справах про адміністративні правопорушення.

У частині четвертій статті 288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита. Визначальним у цій нормі є припис (веління) про те, що у разі незгоди і оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення особа, яка її оскаржила, не обтяжується обов'язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах.

Отже, відповідно до положень статей 287 КУпАП у поєднанні із частиною четвертою статті 288 цього Кодексу у разі прийняття уповноваженим органом державної влади чи його посадовою особою постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення (проступку), передбаченого КУпАП, суб'єкти, яким цим Кодексом надано право оскарження, можуть її оскаржити і звільняються від сплати платежу, який має справлятися за подання позовної заяви, скарги у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) чи до суду.

Відтак, суд вважає за доцільне дотриматися правової позицією Верховного Суду України, висловленої в постанові від 31 січня 2017 року у справі № 298/1232/15-а, в постанові від 22 листопада 2018 року у справі №441/346/17 щодо відсутності необхідності сплати судового збору у справах щодо оскарження постанови про адміністративне правопорушення (при подачі позовної заяви, апеляційному та, у визначених законом випадках, касаційному оскарженню судових рішень). А тому судовий збір у даній справі сплаті не підлягає.

Таким чином суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - УПП в Рівненській області на користь держави судового збору в сумі 704,80 грн.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині стягнення судом за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - УПП в Рівненській області на користь держави судового збору в сумі 704,80 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати у частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - УПП в Рівненській області на користь держави судового збору в сумі 704,80 грн. У решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 271, ст. 272, ст. 286, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу інспектора роти №5 батальйону УПП в Рівненській області ДПП Ревича Ігоря Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2018 року у справі № 572/3114/18 скасувати у частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - УПП в Рівненській області на користь держави судового збору в сумі 704,80 грн.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос

Повне судове рішення складено 11 січня 2019 року.