Справа № 809/878/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2963/18

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б., Старунського Д.М.

за участі секретаря судового засідання Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року (суддя - Главач І.А., м. Івано-Франківськ, повний текст судового рішення складено 04 жовтня 2018 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення № від 02.05.2018, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» 21.05.2018 звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.05.2018 №. В обґрунтування позову вказує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим, оскільки прийняте на підставі помилкових висновків податкового органу про порушення позивачем підпункту «д» пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 №15-93 (далі -Декрет №15-93), зокрема за зарахування коштів у сумі 500 чеських крон, як поповнення рахунку готівкою, що не передбачено пунктом 4 індивідуальної ліцензії №159 від 01.12.2016. Позивач наголошує на відсутності вказаного порушення, оскільки ліцензія не містить умов та обмежень щодо зарахування грошових коштів на рахунок, як у готівковій, так і у безготівковій формі. Окрім цього, зазначає, що зарахування вказаних коштів відбувалось з метою закриття рахунку та уникнення порушень строку дії ліцензії. Також звернув увагу на відсутності підстав для проведення позапланової перевірки, в результаті якої виявлено зазначене вище порушення, оскільки питання що були предметом вказаної перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі №809/878/18 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені у позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки, а також звертає увагу суду на відсутність у органів державної податкової служби права застосовувати до товариства санкції, передбачені статтею 16 Декрету №15-93, оскільки такі застосовуються лише Національним банком України та підпорядкованими йому особами, до яких органи ДФС України не відносяться.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» штрафних (фінансових) санкцій за порушення підпункту «д» пункту 4 статті 5 Декрету №15-93 та правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 02.05.2018 №.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Національний банк України листом від 30.11.2017 №25-0007/81288 «Про порушення умов індивідуальної ліцензії» повідомив Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України про порушення позивачем умов пункту 4 індивідуальної ліцензії від 01.12.2016 №159 на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України. Так, на поточний рахунок №/5500 в чеських кронах, відкритий в «Raiffeisenbank a.s.» (Чеська Республіка), 27.10.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» зараховано кошти у сумі 500 чеських крон, як поповнення рахунку готівкою, що не передбачено пунктом 4 ліцензії.

Вказаний лист Офіс великих платників Державної фіскальної служби України надіслав до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, яке з метою перевірки отриманої інформації 19.01.2018 направило позивачу запит №563/10/09-19-14-05 «Про надання інформації», в якому просило надати інформацію та її документальне підтвердження щодо фактів порушень «Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на розміщення резидентами валютних цінностей на рахунках за межами України та умов індивідуальної ліцензії» від 01.12.2016 №159.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» 14.02.2018 направило Головному управлінню ДФС в Івано-Франківській області лист №287/К01-21.2 «Про надання інформації», згідно якого повідомило відповідача, що відповідні пояснення з наведених в запиті обставин позивач надав Національному банку України листом від 27.11.2017 №2261/К01-20.2, а запитувані документи були надані Головному управлінню ДФС в Івано-Франківській області під час перевірки позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства за період з 01.04.2017 по 31.10.2017, отже витребувані документи є у наявності відповідача.

Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області 22.03.2018 прийнято наказ №399 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Київська енергетична будівельна компанія», на підставі якого заступником начальника відділу перевірок фінансових операцій управління аудиту Головного управління ДФС в Івано-Франківській області у період з 29.03.2018 по 04.04.2018 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» з питань дотримання умов пункту 4 індивідуальної ліцензії від 01.12.2016 №159 на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області складено акт перевірки від 10.04.2018 №271/09-19-14-05/32878418 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» податковий номер 32878418, з питань дотримання умов пункту 4 індивідуальної ліцензії від 01.12.2016 №159 на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України». Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту «д» пункту 4 статті 5 Декрету №15-93, оскільки 27.10.2017 на поточний рахунок в чеських кронах №1/5500, відкритий в «Raiffeisenbank a.s.» (Чеська Республіка), Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» зараховано кошти, як поповнення рахунку готівкоюу сумі 500 чеських крон, що призвело до порушення пункту 4 ліцензії.

На підставі акту перевірки від 10.04.2018 №271/09-19-14-05/32878418, Головним управлінням Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 02.05.2018, яким до позивача за порушення підпункту «д» пункту 4 статті 5 Декрету №15-93 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 616,07 грн.

Вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства визначає Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю».

Статтею 2 Декрету №15-93 передбачено що резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Резиденти мають право бути власниками також валютних цінностей, що знаходяться за межами України, крім випадків, передбачених законодавчими актами України. Резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 5 Декрету №15-93, Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують, серед іншого, операції з розміщення валютних цінностей на рахунках і у вкладах за межами України, за винятком: відкриття фізичними особами - резидентами рахунків у іноземній валюті на час їх перебування за кордоном; відкриття кореспондентських рахунків уповноваженими банками; відкриття рахунків у іноземній валюті резидентами, зазначеними в абзаці четвертому пункту 5 статті 1 цього Декрету; відкриття рахунків у іноземній валюті інвесторами - учасниками угод про розподіл продукції, в тому числі представництвами іноземних інвесторів за угодами про розподіл продукції.

Абзацом десятим пункту 1 статті 1 Декрету №15-93 визначено, що до валютних операцій належать: операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей. Таким чином, законодавством передбачено обов'язок отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з розміщення валютних цінностей на рахунках і у вкладах за межами України.

Відповідно до пункту 1 статті 13 Декрету №15-93 Національний банк України є головним органом валютного контролю, що: здійснює контроль за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України з усіх питань, не віднесених цим Декретом до компетенції інших державних органів; забезпечує виконання уповноваженими банками функцій щодо здійснення валютного контролю згідно з цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Абзацом 3 пункту 2 статті 16 Декрету №15-93 визначено, що до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за здійснення операцій з валютними цінностями, що потребують одержання ліцензії Національного банку України згідно з пунктом 4 статті 5 цього Декрету, без одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України - штраф у сумі, еквівалентній сумі зазначених валютних цінностей, перерахованій у валюту України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких операцій.

Також цією ж нормою встановлено, що санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами.

Отже, вказаним Декретом однозначно вирішено питання щодо компетентного органу, який має право застосовувати санкції за порушення приписів Декрету, а саме - повноважним органом є Національний банк України. Застосування штрафних (фінансових) санкцій органами податкової служби положеннями цього нормативного акту не передбачено.

Відтак, право на застосування санкцій передбачених статтею 16 Декрету №15-93 закріплене виключно за Національним банком України та за його визначенням - за підпорядкованими йому установам, а Головне управління ДФС в Івано-Франківській області, орган, що проводив перевірку позивача та застосовував фінансову санкцію до нього на час здійснення перевірки позивача було наділено лише функцією фінансового контролю за валютними операціями, а не функцією контролю за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України з усіх питань, не віднесених цим Декретом до компетенції інших державних органів.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 07.02.2012 по справі №21-904во10, який розглянувши питання неоднакового застосування судами касаційної інстанції п.2 ст.16 Декрету вказав, що положення Указу Президента України від 27 червня 1999 року №734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства», яким органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету, не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовуючи по-іншому питання, які були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України від 18 листопада 1992 року №2796-ХП «Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання»), Указ суперечить обмеженням, встановленим пунктом 4 Перехідних положень Конституції України, та необґрунтовано створює протиріччя в правовому регулюванні відносин.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31 липня 2018 року у справі №826/8901/13-а.

Отже, вказаним Декретом однозначно вирішено питання щодо компетентного органу, який має право застосовувати санкції за порушення приписів Декрету, а саме - повноважним органом є Національний банк України. Застосування штрафних (фінансових) санкцій органами податкової служби положеннями цього нормативного акту не передбачено. За таких обставин у відповідача не було повноважень для застосування до товариства фінансових санкцій та прийняття податкового повідомлення-рішення від 02.05.2018 №.

Враховуючи вищенаведене, у контексті спірних правовідносин, судова колегія вважає, що в даному випадку слід застосовувати статтю 16 Декрету №15-93, в якій однозначно визначено, що компетентний органом, який здійснює застосування фінансових санкцій за порушення статті 5 цього Декрету, є Національний банк України, а відтак податкове повідомлення-рішення від 02.05.2018 № прийнято контролюючим органом не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим останнє підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, відповідачем не доведено правомірність своїх дій, а позивачем на підставі належних та допустимих доказів доведено обставини на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Відтак, враховуючи, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» є обґрунтованими, то такі підлягають до задоволення. При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої ст.242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів також враховує, що згідно з пп. «б» ч.4 ст.322 КАС України, у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 317, 321, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 02 травня 2018 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» сплачений судовий збір у розмірі 4405 (чотири тисячі чотириста п'ять) гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. Б. Заверуха
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 16 січня 2019 року.