Справа № 202/7853/17 (2-а/202/304/2017)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 202/7853/17 (2-а/202/304/2017)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2018 року (суддя Зосименко С. Г.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком як батьку, що здійснював виховання дитини-інваліда з дитинства до шестирічного віку; зобов'язати відповідача призначити з 12.07.2017 року та виплачувати позивачу дострокову пенсію за віком як батьку, що здійснював виховання дитини-інваліда з дитинства до шестирічного віку, відповідно до пункту 3 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є батьком ОСОБА_2, який є інвалідом 1 групи з дитинства та перебуває на обліку у лікаря - психіатра, потребує постійного стороннього догляду та нагляду.

Мати ОСОБА_2 - ОСОБА_3 покинула дитину у пологовому будинку та з того часу з позивачем та дитиною не спілкувалася та дитиною не цікавилася. З народження дитини і до теперішнього часу вихованням сина і матеріальним забезпеченням займався батько дитини - позивач.

12.07.2017 позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою про призначення йому пенсії за віком як батьку, що здійснював виховання дитини-інваліда з дитинства до шестирічного віку. Відповідачем у призначенні пенсії позивачу відмовлено, оскільки не додано заяву матері про згоду на призначення пенсії батьку або документи, що підтверджують відсутність матері.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2018 року здійснено заміну відповідача - Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на належного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що він виховував свого сина - ОСОБА_2 дитину-інваліда до шестирічного віку та правомірності дій органу пенсійного фонду щодо відмови позивачу у призначенні пенсії.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивачем надано докази, яка підтверджують, що саме він виховував дитину-інваліда:

Довідку КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» ДМР № 11/568 від 17.11.2017 року, видану позивачу, за якою, його дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2002 року знаходиться на обліку у лікаря психіатра;

Довідку до акту МСЕК від 19.09.2016 року, згідно якої ОСОБА_2 є інвалідом дитинства, має І групу інвалідності, знаходиться на обліку «Б», за станом здоров'я не може виконувати будь-які види роботи, потребує постійного стороннього догляду;

Довідку про склад сім'ї № 11603 від 01.11.2017 року, згідно з якою позивач зареєстрований та мешкає по АДРЕСА_1 з 29.01.1998 року, а його син - з 25.12.2003 року;

Відповідь з Пенсійного фонду від 05.10.2017 року № 9092/06/33, з якої вбачається, що на даний час матір інваліда І групи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 пенсію не отримує;

Відповідь УПСЗН від 16.02.2018 року № 584/07, згідно з якою позивач перебуває на обліку в управлінні та згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» отримував державну соціальну допомогу дітям-інвалідам з надбавкою на догляд на ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.01.2007 року по 19.09.2016 рік;

Відповідь Індустріальної районної у м. Дніпрі ради від 19.02.2018 року № 18/5-78, згідно з якою ОСОБА_1 отримував соціальну пенсію на дитину з інвалідністю ОСОБА_2 по 31.12.2006 рік. Також згідно «Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним», затвердженого постановою КМУ від 02.08.2000 року № 1192, ОСОБА_1 призначено допомогу на догляд за сином ОСОБА_2, який має інвалідність І групи внаслідок психічного розладу з 01.03.2017 по 28.02.2018 року.

Наявність у позивача необхідного страхового стажу підтверджується трудовою книжкою. Вік позивача - 55 років підтверджується паспортом. Виховання дитини-інваліда І групи дитинства підтверджено довідкою КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» ДМР № 11/568 від 17.11.2017 року та актом огляду МСЕК від 19.09.2016 року.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він виховував свого сина (дитину-інваліда) до шестирічного віку. Відповідач, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 є інвалідом І групи з дитинства безстроково. (а. с. 12, 3)

Згідно довідки КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» ДОР від 17.11.2017 року за № 11/568 ОСОБА_2 знаходиться на обліку у лікаря-психіатра.(а. с. 14)

Батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3. (а. с. 13)

За даними довідки № 11603 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб позивач з 29.01.1998 року та його син з 25.12.2003 року зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 та проживають разом із матір'ю позивача та його братом. (а. с. 16)

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради № 584/07 від 16.02.2018 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває на обліку в управлінні та згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» отримував державну соціальну допомогу дітям-інвалідам з надбавкою на догляд на ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 01.01.2007 по 19.09.2016. За інформацією управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська ОСОБА_1 по 31.12.2006 отримував у них соціальну пенсію на дитину-інваліда ОСОБА_2 В.(а. с. 64)

Згідно листа виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради №18/5-78 від 19.02.2018 року ОСОБА_1 до опікунської ради з питання про визнання ОСОБА_2 недієздатним не звертався, питання про призначення опікуном ОСОБА_1 по відношенню до сина ОСОБА_2 не розглядалося. ОСОБА_1 призначено допомогу на догляд за сином ОСОБА_2, який має інвалідність І групи внаслідок психічного розладу з 01.03.2017 по 28.02.2018. Будь-яка інформація щодо матері в особовій справі ОСОБА_1 відсутня. (а. с. 65)

12.07.2017 року позивач у зв'язку з досягненням 55 річного віку, звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою про призначення йому пенсії за віком як батьку, що здійснював виховання дитини-інваліда з дитинства до шестирічного віку.

Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі надало позивачу відповідь листом від 05.10.2017 року за № 9092/06/33, згідно з якою позивачу було відмовлено в призначення дострокової пенсії через невиконання ним Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». (а. с. 6)

Листом відповідача від 08.05.2018 року за № Т6886-18 позивачу було повторно відмовлено в призначення дострокової пенсії через ненадання ним документів, що підтверджують відсутність матері або її згоду на призначення пенсії батьку.(а. с. 69)

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності не менше 20 років страхового стажу.

За приписами статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти «є» і «ж» статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

У разі відсутності матері, коли виховання дитини-інваліда здійснювалось його батьком, йому призначається пенсія за віком після досягнення 55 років при стажі роботи 20 років.

Таким чином, право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років, мають матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до віку шести років. І тільки: за вибором матері, або, коли мати відсутня, виховання дитини-інваліда здійснювалось його батьком, йому призначається пенсія за віком після досягнення 55 років при стажі роботи 20 років.

ОСОБА_1 народився 29 грудня 1961 року та досяг 55 річного віку 29 грудня 2016 року.

Наявність у позивача необхідного страхового стажу підтверджується трудовою книжкою.

Проживання дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку та в подальшому з батьком і здійснення саме батьком виховання дитини-інваліда підтверджено, зокрема, довідкою про склад сім'ї та наведеними доказами наявними в матеріалах справи.

Колегія суддів вказує, що у спірних правовідносинах, право батька (за вибором матері), як одного з членів подружжя, що здійснювало виховання дитини-інваліда, на призначення дострокової пенсії за віком не може ставитись в залежність від реалізації матір'ю свого права на призначення пенсії по інвалідності, якщо вона скористалася своїм правом і відмовилася від пенсії, передбаченої абзацом четвертим пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 12 листопада 2013 року у справі №21-373а13.

Отже, враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність відмови відповідачем у призначенні позивачу пенсії за віком як батькові дитини-інваліда та відповідно наявність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції із прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2018 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком як батьку, що здійснював виховання дитини-інваліда з дитинства до шестирічного віку.

Зобов'язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити з 12.07.2017 року та виплачувати ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком як батьку, що здійснював виховання дитини-інваліда з дитинства до шестирічного віку, відповідно до пункту 3 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 640,00 грн.

Постанова набирає законної сили з 18.12.2018 року та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя Ю.В. Дурасова

суддя А.В. Суховаров