Справа № 460/2980/18
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2019 року м. Рівне №460/2980/18
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Мидловець Л.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області
про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі - відповідач), в якому просила визнати дії відповідача протиправними та зобов'язати зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 час роботи з 01.10.1992 по 11.06.1997 згідно трудової книжки та період зайняття підприємницькою діяльністю з 13.06.1997 по 22.04.2002 згідно архівних витягів.

На обґрунтування позовної заяви зазначає, що відповідач в порушення норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про пенсійне забезпечення" протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком з врахуванням у стаж роботи періоду роботи з 01.10.1992 по 11.06.1997 в ДП "Новатор" (КП "Новатор") з підстав відсутності печатки у записі трудової книжки та періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 13.06.1997 по 22.04.2002 з підстав не зазначення виду підприємницької діяльності. Вважає, що спірні періоди належним чином підтверджені записами в трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Крім того, наголошує, що інформація по виду підприємницької діяльності відсутня у зв'язку з знищенням документів не з вини позивача, а тому підстави для не зарахування зайняття підприємницькою діяльністю до страхового стажу роботи відсутні. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.12.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 14.01.2019 о 10:30 год.

Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідачем подано відзив на позовну заяву. На його обґрунтування зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 25 років у випадку звернення за призначенням пенсії в період з 01.01.2018 по 31.12.2018. Вказує на те, що відповідно до поданих позивачем документів, призначення їй пенсії за віком з врахуванням у стаж роботи періоду роботи з 01.10.1992 по 11.06.1997 в ДП "Новатор" (КП "Новатор") та періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 13.06.1997 по 22.04.2002 є неможливим. Зокрема, вказує на те, що в наданих позивачем довідках Дубенської міської ради не зазначено систему оподаткування суб'єкта підприємницької діяльності, що являється основою для зарахування до стажу позивачеві періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 13.06.1997 по 22.04.2002. Також зазначає, що запис №13 трудової книжки позивача не скріплений печаткою, а актуальність такого запису нею не підтверджено уточнюючими документами чи свідками. З огляду на наведене, вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

У судове засідання 14.01.2019 позивач не прибула. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлялася належним чином. До початку судового засідання подала клопотання про розгляд справи без її участі.

У судове засідання 14.01.2019 відповідач не прибув. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними матеріалами.

Згідно з вимогами ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, і не заперечується сторонами, що 20.08.2018 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком (а.с.25).

До вказаної заяви позивачем долучено: копію паспорта НОМЕР_4 копію трудової книжки НОМЕР_2 від 30.07.1978, свідоцтво про народження дитини НОМЕР_3, дві довідки про перебування на обліку в УПСЗН №1592 від 23.07.2018 та №1592/1 від 23.07.2018, довідку Дубенської міської ради №07/02-962 від 09.04.2018 про дату реєстрації як фізичної особи-підприємця, копію свідоцтва про реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи від 13.06.1997.

Додатково до пенсійної справи долучено довідку №07/01-3933 від 03.10.2018 про архівний витяг з рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 11.06.1997 №227 - про реєстрацію ОСОБА_1 як підприємця та архівний витяг з рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 22.04.2002 №286 - про скасування державної реєстрації.

Листом від 21.11.2018 №4991/03 відповідач відмовив у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у зв'язку з відсутністю необхідного стажу роботи 25 років. Повідомлено, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 25 років у випадку звернення за призначенням пенсії в період з 01.01.2018 по 31.12.2018. Зазначено, що відповідно до п.3-1 розділу ХV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб'єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску. Враховуючи, що у довідці №07/01-3933 від 03.10.2018 та архівному витязі з рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 22.04.2002 №286 не зазначено про вид підприємницької діяльності позивача, та враховуючи, що страховий стаж роботи становить 19 років 00 місяці 12 днів, відповідач відмовив у призначенні пенсії за віком позивачу (а.с.14).

Не погоджуючись з вищевказаною відмовою відповідача, позивач звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058), встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із ч.2 ст.24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст. 26 Закону №1058 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року не менше 25 років.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Статтею 2 Закону №1788 визначені види трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно з приписами ст. 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, у відповідності до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній". Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

З системного аналізу вказаних норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивача НОМЕР_5 від 30.08.1978 ОСОБА_1 за №12-15 з 01.10.1992 по 11.06.1997 працювала в ДП "Новатор" (КП "Новатор"):

- 01.10.1992 зарахована на посаду продавця підприємства "Новатор" на підставі наказу №2 від 30.09.1992;

- 01.12.1994 звільнена з роботи в ДП "Новатор", у зв'язку з переводом в КП "Новатор" на підставі наказу №7 від 12.01.1994;

- 01.12.1994 зарахована на роботу в КП "Новатор" по переводу з ДП "Новатор" на підставі наказу №1 від 12.01.1994;

- 11.06.1997 звільнено з роботи за згодою по ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №7 від 11.06.1997.

Вказані записи виконано без виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, які завірені підписом та печаткою роботодавця.

На переконання суду, відсутність відтиску печатки у записі №13 трудової книжки не впливає на можливість встановлення записів про період роботи та правильність його зазначення.

Крім того, як вбачається з трудової книжки запис №13 і №14 здійснено в один і той самий день та скріплено підписом і печаткою діючого на той час підприємства КП "Новатор".

Водночас, суд наголошує на тому, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Тому, суд дійшов висновку, що трудовою книжкою позивача належним чином підтверджено період роботи з 01.10.1992 по 11.06.1997 в ДП "Новатор" (КП "Новатор").

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 13.06.1997 по 22.04.2002, з підстав не зазначення у довідках від 03.10.2018 №07/01-3933 про вид підприємницької діяльності, суд зазначає таке.

З архівного витягу від 03.10.2018 №07/01-3933 рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради Рівненської області "Про державну реєстрацію суб'єктів підприємництва, внесення доповнень до видів діяльності і видачі дублікатів свідоцтв про державну реєстрацію (фізичних осіб)" від 11.06.1997 судом встановлено, що за результатами розгляду відповідної заяви позивача на право зайняття підприємницькою діяльністю, виконком міської ради народних депутатів вирішив зареєструвати ОСОБА_1 як підприємця та видати їй посвідчення про державну реєстрацію на право зайняття підприємницькою діяльністю: "роздрібна торгівля", а оподаткування підприємця здійснювати згідно діючого законодавства (а.с. 9).

13.06.1997 виконавчим комітетом Дубенської міської ради Рівненської області позивачеві було видано свідоцтво про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи та внесено до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, про що зроблено запис у журналі обліку реєстрації за номером 1919 (а.с.11).

Відповідно до архівного витягу від 03.10.2018 № 07/01-3933 рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради Рівненської області "Про скасування державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб" від 22.04.2002 виконавчим комітетом міської ради скасовано державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності згідно поданої заяви: НОМЕР_1 ОСОБА_1, жит. М. Дубно, АДРЕСА_1 (рішення № 207 від 11.06.1997) (а.с.10).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області з метою отримання додаткової інформації за період її зайняття підприємницькою діяльністю з 13.06.1997 по 22.04.2002.

Листом від 09.08.2018 Дубенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області повідомила позивача про те, що надати інформацію за період з 13.06.1997 по 2002 рік немає можливості, у зв'язку з тим, що дані документи виділені до знищення на підставі Переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, організацій, підприємств із зазначенням термінів зберігання документів, затвердженого Головархіву від 20.07.1998 за №41 та затвердженого Міністерством юстиції України як нормативно-правовий акт 17.09.1998 за №576/3016, а також Доповнень до Переліку, затверджених Наказом Держкомархіву України 26.11.2001 №93 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2012 за №578/5, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 №571/20884 як такі, що не мають науково-культурної цінності та втратили практичне значення (а.с.12).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 13.06.1997 по 22.04.2002 була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності.

Суд вважає, що в даному випадку, позивач не може бути позбавлена свого права на зарахування до страхового стажу періоду зайняття підприємницькою діяльністю через не зазначення виду підприємницької діяльності у наданих нею довідках, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, така інформація відсутня у зв'язку із знищенням документів не з вини позивача, тобто у зв'язку з обставинами, що виникли не з її вини, та на які вона не могла вплинути.

Окрім того, суд вважає, що позивач зі свого боку вчинила всі залежні від неї дії для підтвердження її зайняття підприємницькою діяльністю, і у неї відсутня будь-яка можливість в інший спосіб отримати відомості, зазначені у вищевказаних довідках.

Крім того, суд зазначає, що дії управління при відмові у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду зайняття підприємницькою діяльністю, є непропорційними заявленій легітимній меті, тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України").

Згідно з п. 4, 23 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03.05.1996, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" № 137-V 14.09.2006, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до п. 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права ("Brumarescu v. Romania" № 28342/95). Крім цього, у пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку ("Judgment in the Case of Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova" № 45701/99).

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірності своїх дій та рішень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем на підставі належних та допустимих доказів доведено обставини на яких ґрунтуються її вимоги, а відповідачем не доведено правомірність своїх дій, а тому позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн.

Оригінал квитанції від 29.11.2018 №37162650 про сплату судового збору знаходиться в матеріалах справи (а.с.3).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (вул. Шевченка, 27, м. Дубно, Дубенський район, Рівненська область, 35603, ) про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій, - задовольнити повністю.

Визнати дії Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 часу роботи з 01.10.1992 по 11.06.1997 згідно трудової книжки та періоду зайняття підприємницькою діяльністю з 13.06.1997 по 22.04.2002 згідно архівних витягів від 03.10.2018 №07/01-3933, - протиправними.

Зобов'язати Дубенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 час роботи з 01.10.1992 по 11.06.1997 згідно трудової книжки та період зайняття підприємницькою діяльністю з 13.06.1997 по 22.04.2002 згідно архівних витягів від 03.10.2018 №07/01-3933.

Стягнути на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 704, 80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 14 січня 2019 року.

Суддя Борискін С.А.