Справа № 160/30/19
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

10 січня 2019 року Справа 160/30/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцева І.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Покровському районі Дніпропетровської області щодо припинення виплати пенсії та визнати протиправною його бездіяльність, а також бездіяльність Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині невиплати пенсії в період з 24.01.2015 року до 16.11.2018 року;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити заборгованість по пенсії за вказаний період шляхом перерахування коштів на картковий рахунок № 4858;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення пенсії за один місяць.

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 2 частини пятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в позовній заяві зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів звязку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Всупереч викладеній нормі позивачем не вказано відомі номери засобів звязку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти позивача та відповідача.

Частиною першою статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктами 5 та 8 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в позовній заяві зазначаються: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

За приписами частин 3 та 4 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Як вбачається з позову, ОСОБА_1 вказує про те, що Управлінням Пенсійного фонду України в Покровському районі Дніпропетровської області припинено виплату пенсії, а також Васильківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області допущено бездіяльність в частині невиплати пенсії в період з 24.01.2015 року до 16.11.2018 року.

Одночасно з позовом позивачем подано клопотання про витребування доказів, в якій ОСОБА_1 просить витребувати у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору наступні докази по справі: копію матеріалів пенсійної справи, інформацію про перебування позивача на обліку, суму та дату останньої виплати пенсії, заборгованості по пенсії, а також інші докази на розсуд суду; витребувати у Відповідача інформацію про перебування позивача на обліку, суму та дату останньої виплати пенсії, заборгованості по пенсії, підтвердження відсутності повідомлення про те, що виплати з червня 2016 року повинні здійснюватися на рахунок, відкритий в ПАТ «Ощадбанк», а також інші докази на розсуд суду.

Однак у клопотанні не зазначено про заходи, яких вжив позивач для отримання доказів самостійно, не надано доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання доказів та їх подання до суду.

У позові ОСОБА_1 вказує, що в період з 24.01.2015 року до 16.11.2018 року пенсійні виплати позивачу не здійснювалися. За допомогою телефонного звязку він звертався до працівників Пенсійного фонду України в Покровському районі Дніпропетровської області, а згодом до Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за роз'ясненнями причин відсутності перерахувань пенсійних виплат, однак відповіді не отримав. Також зазначив, що 16.11.2018 року ОСОБА_1 був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа в смт. Біловодськ Біловодського району Луганської області. В цей же день він став на облік в Біловодському об'єднаному УПФУ в Луганській області та написав заяву про запит пенсійної справи.

У звязку з тим, що невиплата пенсії відбувалась саме з вини органів Пенсійного фонду, про причини не здійснення перерахувань пенсійних виплат позивача ніхто не повідомляв, а на його звернення точних відповідей надано не було, позивач просить визнати причини пропуску процесуального строку для звернення до суду.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 2статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

В силу частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Однак, ані до позову, ані до заяви про поновлення строку звернення до суду позивачем не додано доказів допущеної бездіяльності відповідача (рішення, відповіді на звернення позивача).

Згідно з частиною 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 1 та пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою розмір ставки судового збору складає - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону № 3674-VI у разі, коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року № 2246-VIII передбачено, що з 1 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць у розмірі 1762,00 гривень.

Перевіривши матеріали справи, суд встановив, що позивачем судовий збір сплачено не було, однак подано клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Частинами 1, 2 статті 8 Закону № 3674-VI закріплено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, у випадку, зокрема, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, у розумінні приписів статті 8 Закону № 3674-VI відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин.

Статтею 5 Закону № 3674-VI визначено вичерпний перелік субєктів, які мають пільги та звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Судом встановлено, що позивач не відноситься до жодної з пільгових категорій та повинен сплачувати судовий збір за подачу позовної заяви до суду.

При цьому суд зазначає, що позивачем не надано до позову належних доказів на підтвердження обставин, що зумовлюють звільнення від сплати судового збору.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що клопотання позивача є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

За наведених обставин позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 704,80 грн. за наступними реквізитами:

отримувач коштів: УК у Чечел.р.м.Дніпра/Чечел.р/22030101;

код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37989253;

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

код банку отримувача (МФО): 899998;

рахунок отримувача: 4014;

код класифікації доходів бюджету: 22030101;

призначення платежу: *;101; НОМЕР_1; Судовий збір, за позовом ОСОБА_1, Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Згідно з частиною 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

За викладених обставин, суддя приходить до висновку, що позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду:

- уточненої позовної заяви із зазначенням номерів засобів звязку, офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти позивача та відповідача;

- доказів того, що позивачу не здійснюється виплата пенсії з 24.01.2015 року та допущеної бездіяльності відповідача (рішення, відповіді на звернення позивача);

- відомостей щодо заходів, яких вжив позивач для отримання доказів самостійно та (або) причини неможливості самостійного отримання доказів та їх подання до суду;

- доказів сплати судового збору у розмірі 704,80 грн.;

- за наявності відповідних підстав докази поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно направити на адресу позивача.

Розяснити позивачу, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та в самостійному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_2