Справа № 725/5030/18
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/5030/18

Головуючий у 1-й інстанції: Федіна А.В.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

09 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 10 грудня 2018 року (суддя Федіна А.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Поліцейського роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_3, третя особа - Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про скасування рішення субєкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Першотравневого районного суду міста Чернівці з позовом до Поліцейського роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_3, третя особа - Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про скасування рішення суб"єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 10 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує доводами, аналогічними доводам адміністративного позову та просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони в судове засідання не з"явились. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судо встановлено, що 10.09.2018 року поліцейським роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Тороган В.В. винесено постанову серії ВР №275619 відповідно до якої на ОСОБА_2 за вчинення правопорушень передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 3 ст. 122 КУпАП на підставі ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн..

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 10.09.2018 року о 21 год. 30 хв. в м. Чернівці по вул. Турецькій, 24 позивач здійснив стоянку транспортного засобу у місці виїзду з прилеглої території чим унеможливив проїзд інших транспортних засобів та під час перевірки документів водій не предявив посвідчення водія, чим порушив вимоги п. 2.1а) ПДР України.

З письмових пояснень відповідача також встановлено, що 10.09.2018 року, під час патрулювання було отримано виклик по факту того, що транспортний засіб позивача в м. Чернівці по вул. Турецькій, 24/3 перекриває виїзд з прилеглої території та суттєво перешкоджає дорожньому руху. Прибувши на місце події поліцейський звернувся до позивача, який виявився водієм вказаного транспортного засобу, з вимогою предявити документи перелічені в п. 2.1 ПДР України, на що останній відповів відмовою, тим самим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Також вказував на наявність у діях позивача складу правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, оскільки він здійснив стоянку таким чином, що заблокував виїзд для інших мешканців вулиці.

Також, з переглянутого відеозапису обставин подій, які мали місце 10.09.2018 року та відображені в оскаржуваній постанові вбачається, що працівник поліції неодноразово висував вимогу позивачу пред"явити документи передбачені п. 2.1 ПДР України, в тому числі посвідчення водія. На численні вимоги працівника поліції позивач належним чином не реагував та лише через певний проміжок часу показав посвідчення водія через решітку брами, проте вставновити належність такого посвідчення саме позивачу крізь браму решітки за кілька секунд не представлялось можливим.

Таким чином, відповідач, вбачаючи у діях позивача ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126, ч. 3 ст. 122 КУпАП, притягнув позивача до адміністративної відповідальності, керуючись ст.ст. 278, 279, 283, 284 та застосувавши вимоги ст. 36 КУпАП, наклав на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. в межах санкції статті за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, судом не встановлено будь-яких процесуальних порушень з боку відповідача при розгляді ним справи про адміністративне правопорушення та винесені оскаржуваної постанови, а також те, що позивачем не доведено неправомірність оскаржуваної постанови.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є правильними.

Згідно ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до вимог п. 15.10 ПДР України, стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

З аналізу положень п. 15.10 ПДР України вбачається, що законодавець не пов"язує заборону стоянки з визначенням дороги як проїжджою частини, при цьому стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів.

Частиною 3 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на пятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Таким чином, встановлені обставини справи вказують на наявність у діях позивача складу правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

У відповідності до вимог п. 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Частиною першою ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем порушено Правила дорожнього руху України, а саме, здійснено стоянку з порушенням вимог ПДР України, унеможлививши проїзд інших транспортних засобів, і поліцейський, в свою чергу керуючись п.2 ч.1ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" та п.2.4 ПДРУкраїни мав право вимагати у водія пред'явити документи передбачені п. 2.1.ПДРУкраїни.

Так, у відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на наведені законодавчі приписи, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, а відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В силу ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 10 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.