Справа № П/811/1317/15
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа №П/811/1317/15

адміністративне провадження №К/9901/14418/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Мороз Л.Л.,

суддів: Анцупової Т.О., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № П/811/1317/15

за позовом фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_1 до Кіровоградської міської виконавчої дирекції Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Кіровоградське відділення Фонду, Фонд відповідно), третя особа - ОСОБА_2, про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Кіровоградського відділення Фонду

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2015 року, ухвалену у складі головуючого судді Брегея Р.І. та

постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Іванова С.М., суддів Чабаненко С.В., Шлай А.В., -

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2015 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням відмови в частині вимог про стягнення інфляційних витрат і 3 % річних від простроченої суми, просила:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення про здійснення виплати ФОП ОСОБА_1 у розмірі 33 600,42 грн. на виплату допомоги по вагітності та пологах працівниці ОСОБА_2 (в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_2);

- стягнути з Кіровоградського відділення Фонду на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість по відшкодуванню витрат на виплату допомоги по вагітності та пологах у розмірі 37 333 грн 80 коп.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач відмовляється виплачувати допомогу для її працівника, мотивуючи це завищенням останній заробітної плати в період вагітності. Разом з цим, з метою запобігання зловживань при фінансуванні допомоги по вагітності та пологах за рахунок коштів Фонду, відповідачем було проведено відповідну перевірку, якою підтверджено розмір посадового окладу головного бухгалтера (8000 грн), на посаді якого працювала ОСОБА_2, не суперечить чинному законодавству. При цьому, позивач зазначила, що строк звернення до суду пропустила з поважних причин, оскільки спочатку до Кіровоградського відділення Фонду зверталась ОСОБА_2, проте розгляд справи завершився наданням судом роз'яснень, що належним позивачем є саме ФОП ОСОБА_1

Кіровоградський окружний адміністративний суд постановою від 11 вересня 2015 року задовольнив позовні вимоги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що сума допомоги по вагітності та пологах в розрахунку на місяць не повинна перевищувати розміру максимальної величини (граничної суми) місячної заробітної плати (доходу), з якої сплачувались страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, а оскільки станом на 11 жовтня 2012 року величина зарплати ОСОБА_2 не перевищувала розміру згаданої максимальної величини заробітної плати (19006 грн.), тому відповідач безпідставно не призначив виплату допомоги ОСОБА_2 При цьому, правоохоронні органи та інші державні органи не встановили жодних порушень у визначенні розміру заробітної плати ОСОБА_2

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 02 грудня 2015 року скасував рішення суду першої інстанції, ухвалив нове, яким частково задовольнив позовні вимоги:

- визнав поважними причини пропуску строку звернення ФОП ОСОБА_1 до адміністративного суду;

- визнав протиправною відмову Кіровоградського обласного відділення Фонду викладену в листах від 18 та 26 березня 2013 року № 01-57-206 № 01-57-234, відповідно, щодо неможливості проведення фінансування страхувальника ФОП ОСОБА_1 для виплати допомоги по вагітності та пологах її працівнику ОСОБА_2;

- зобов'язав Кіровоградське відділення Фонду здійснити фінансування страхувальника ФОП ОСОБА_1 для виплати допомоги по вагітності та пологах її працівника ОСОБА_2 у сумі 37 333 грн 80 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Ухвалюючи таке рішення суд апеляційної інстанції керувався, зокрема, тим, що відсутні підстави, передбачені статтею 36 Закону України від 18 січня 2001 року № 2240-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (далі - Закон № 2240-III), які б могли стати причиною для не надання зазначеній особі допомоги по тимчасовій непрацездатності, тому протиправною є відмова Кіровоградського відділення Фонду провести фінансування страхувальника ФОП ОСОБА_1 для виплати допомоги по вагітності та пологах її працівнику ОСОБА_2 При цьому, щодо строку звернення до суду, апеляційний суд вказав на те, що оскільки з тотожним позовом до суду вже зверталася третя особа ОСОБА_2, позов якої постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2013 року було задоволено, а скасування відповідного рішення, згідно постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду відбулося лише 12 березня 2015 року, враховуючи мінливість судової практики суду касаційної інстанції щодо належності позивача при звернені з позовами даної категорії справ, тому позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду з поважних причин.

04 лютого 2016 року Кіровоградське відділення Фонду звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року, а позов залишити без розгляду у зв'язку із пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що ФОП ОСОБА_1 будучі проінформованою ще в 2013 році про порядок оскарження дій Фонду при відмові в надання матеріального забезпечення, усунулась від правового врегулювання спору та поклала його вирішення на працівника, що не може бути розцінено як поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 23 березня 2016 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

17 травня 2016 року від позивача до суду касаційної інстанції надійшли заперечення на вказану касаційну скаргу, в яких ФОП ОСОБА_1 просить залишити останню без задоволення, а оскаржувані відповідачем судові рішення - без змін.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Касаційний адміністративний суд заслухав у попередньому судовому засіданні доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції - без змін, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що 31 серпня 2012 року позивачем було прийнято на роботу ОСОБА_2 (прізвище змінено на ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 від 19 вересня 2012 року), згідно трудового договору, зареєстрованого Кіровоградським міським центром зайнятості за № 7 від 31 серпня 2012 року.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 зобов'язана виконувати обов'язки головного бухгалтера та встановлено заробітну плату в розмірі 8000 грн на місяць.

З 08 жовтня 2012 року головному бухгалтеру ОСОБА_2 було надано відпустку по вагітності та пологах на 126 календарних днів на підставі листка непрацездатності від 09 жовтня 2012 року серія АВЦ № 368170, яку було продовжено на 14 календарних днів до 25 лютого 2013 року на підставі листка непрацездатності від 12 грудня 2012 року серія АВР № 471862.

За час роботи ОСОБА_2, їй була нарахована заробітна плата за серпень 2012 року в сумі 363 грн 64 коп. за 1 робочий день; за вересень 2012 року нарахована заробітна плата в сумі - 8000 грн за 20 робочих днів та за жовтень 2012 року нарахована заробітна плата в сумі - 1 739 грн 13 коп. за 5 робочих днів. Разом за 140 календарних днів сума допомоги по вагітності та пологах становить - 37 333 грн 80 коп.

Згідно довідки територіальної державної інспекції з питань праці від 16 листопада 2012 року порушень щодо нарахування заробітної плати ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - не встановлено.

Листами Кіровоградського відділення Фонду від 18 та 26 березня 2013 року № 01-57-206 та № 01-57-234 позивача було повідомлено щодо неможливості проведення фінансування для виплати допомоги по вагітності та пологах її працівнику ОСОБА_2 у зв'язку з завищенням посадового окладу останньої.

Окрім цього, суд першої інстанції встановив, що 11 жовтня 2012 року ФОП ОСОБА_1 подала до відповідача заяву-розрахунок стосовно виплати допомоги по вагітності та пологах її працівнику ОСОБА_2 на загальну суму 33 600 грн 42 коп. (а.с.15).

Під час обрахунку враховувались 126 днів оплати (загальний строк до 10 лютого 2013 року) та середньоденна заробітна плата 266 грн 67 коп. (8000:30).

12 жовтня 2012 року відповідач провів перевірку розрахунку та не виявив жодних помилок (а.с.16).

Однак, у листопаді того ж року відповідач направив звернення до Державної інспекції з питань праці та правоохоронного органу з метою проведення перевірки правомірності нарахування третій особі заробітної плати у згаданому розмірі.

Провівши перевірку, ці органи не виявили жодних порушень (а.с.18-27).

Водночас, вони встановили, що ОСОБА_2 реально одержувала заробітну плату у сумі 8000 грн.

Інша частина суми допомоги 3733 грн 38 коп. обрахована у заяві-розрахунку (а.с.81).

Під час обрахунку враховувались 14 днів оплати (з 11 по 24 лютого 2013 року) та середньоденна заробітна плата 266 грн 67 коп.

Другий розрахунок є продовженням першого, оскільки другий листок непрацездатності має таке ж походження від першого (а.с.13-14).

У 2013 році ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Кіровоградського відділення Фонду про зобов'язання виплатити допомогу.

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2013 року у справі № 405/3246/13-а позов задоволено та, зокрема, зобов'язано відповідача виплатити допомогу по вагітності та пологах (а.с.31-32). Постановою суду апеляційної інстанції від 12 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, а ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову (а.с.33), оскільки виплатити допомогу по вагітності та пологах повинна ФОП ОСОБА_1, кошти якій перераховує Фонд. У цій справі третьою особою значилась ФОП ОСОБА_1

Одержавши повний текст рішення суду апеляційної інстанції, ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який є предметом у цій справі (№ П/811/1317/15).

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей визначаються Законом № 2240-III.

Відповідно до статті 1 Закону № 2240-III загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно пункту 2 частини першої статті 2 Закону № 2240-III застрахована особа - це найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи (громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України), на користь яких здійснюється загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

Статтею 9 Закону № 2240-III передбачено, що Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить збір і акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Фонд належить до цільових позабюджетних страхових фондів.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 2240-III кошти загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, спрямовуються, зокрема, на виплату застрахованим особам допомоги по тимчасовій непрацездатності, вагітності та пологах, при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на поховання.

Згідно із частиною першою статті 28 Закону № 2240-III страховик має право: 1) здійснювати перевірку обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам; 2) одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій (у тому числі від державних податкових органів, банківських, інших фінансово-кредитних установ) та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності відомості щодо сплати страхових внесків та використання страхових коштів; 3) здійснювати перевірку правильності нарахування і повноти сплати страхових внесків та використання страхових коштів на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників; 4) одержувати необхідні пояснення (у тому числі письмові) з питань, що виникають під час перевірок; 6) накладати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені цим Законом та іншими актами законодавства; 7) порушувати відповідно до законодавства питання про притягнення посадових осіб до відповідальності за порушення законодавства у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, вимагати надання інформації про вжиті заходи.

Частиною другою вказаної статті передбачені обов'язки страховика, зокрема, страховик зобов'язаний: забезпечувати фінансування матеріального забезпечення та надання соціальних послуг відповідно до цього Закону; здійснювати контроль за правильним нарахуванням, своєчасною сплатою страхувальником страхових внесків, а також обґрунтованістю проведених ним витрат страхових коштів; здійснювати контроль за достовірністю поданих страхувальниками та застрахованими особами відомостей, визначених статтями 27 і 51 цього Закону; вести облік і звітність щодо страхових коштів.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону № 2240-III за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, зокрема, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною) (статті 35, 37 цього Закону); допомога по вагітності та пологах (статті 38, 39 цього Закону).

Згідно частиною першою статті 38 вказаного Закону допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами.

Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів. Розмір зазначеної допомоги обчислюється сумарно та надається застрахованій особі в повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів.

Допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої відповідно до статті 53 цього Закону, і не залежить від страхового стажу (стаття 39 Закону № 2240-III).

Частиною першою статті 50 Закону № 2240-III передбачено, що матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 6 цього Закону, призначаються та надаються за основним місцем роботи за рахунок сплачених застрахованими особами страхових внесків (крім видів матеріального забезпечення, передбачених пунктами 1, 2 статті 34 цього Закону, яке надається за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України).

Згідно частини третьої вказаної статті рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб).

Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Комісія (уповноважений) із соціального страхування виконує свої функції відповідно до положення про комісію (уповноваженого) із загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, яке затверджується правлінням Фонду.

Згідно статті 53 Закону № 2240-III при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, відповідно до статті 21 цього Закону. Порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, пунктом 6 якого встановлено, що у разі коли застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачувалися страхові внески менше ніж календарний місяць, середня заробітна плата (дохід) обчислюється за фактично відпрацьований час перед настанням страхового випадку.

Згідно пункту 10 вказаного Порядку, якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа не мала заробітку (грошового забезпечення) з поважних причин, що зазначені у пункті 4 цього Порядку, або якщо страховий випадок настав у перший день роботи, середня заробітна плата (грошове забезпечення) для розрахунку страхових виплат та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця визначається виходячи з місячної тарифної ставки (посадового окладу), встановленої працівникові на момент настання страхового випадку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідач відмовив у проведенні фінансування для виплати допомоги по вагітності та пологах її працівнику ОСОБА_2 у зв'язку з завищенням посадового окладу останньої.

Відповідно до статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року № 336 затверджено Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників, згідно з яким до обов'язків головного бухгалтера входить самостійно вести облік необоротних активів, запасів, засобів, розрахунків та інших активів, власного капіталу і зобов'язань, доходів і витрат згідно з прийнятою формою бухгалтерського обліку з дотриманням єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку і з урахуванням особливостей діяльності підприємства і технології обробки даних.

Проте матеріали справи не містять доказів ведення достовірного обліку виконаної роботи ОСОБА_2 на посаді головного бухгалтера.

При цьому, із змісту листа відповідача від 18 березня 2013 року вбачається, що позивачем, зокрема, не підтверджено факту виконання обсягу робіт працівником.

Разом з цим, перевірками уповноваженими органами, зокрема, територіальної державною інспекцією з питань праці та правоохоронними органами не виявили жодних порушень (а.с.18-27). Водночас, вони встановили, що ОСОБА_2 реально одержувала заробітну плату у сумі 8000 грн.

За таких обставин, на думку колегії суддів правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що відповідач повинен був провести фінансування страхувальника ФОП ОСОБА_1 для виплати допомоги по вагітності та пологах її працівнику ОСОБА_2

Окрім цього, колегія суддів погоджується із доводами апеляційного суду про те, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин і підлягає поновленню, оскільки інститут поновлення строку звернення до суду ставить на меті захист порушених прав та залежить від обставин справи, включаючи поважність причин його пропуску, вагомість права, про захист якого особа звернулася до суду тощо.

Конституцією України гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (стаття 46). А людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3).

Вказане свідчить про вагомість права, про захист якого особа звернулася до суду, оскільки позовні вимоги спрямовані на відновлення порушеного права працівника позивача, а відтак обставини, з якими пов'язано причини пропуску строку звернення до суду, на думку колегії суддів, є поважними.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Касаційний адміністративний суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, Касаційний адміністративний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судом апеляційної інстанції постанови і погоджується з його висновками у справі, якими доводи скаржника відхилено.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну Кіровоградської міської виконавчої дирекції Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року у справі № П/811/1317/15 - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

Т.О. Анцупова

М.М. Гімон ,

Судді Верховного Суду