Справа № 826/11914/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.

за участю секретаря Мідянки А.А.,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, третя особа - ОСОБА_5, про визнання протиправними та скасування постанов від 08.08.2017 року та від 14.09.2017,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання протиправними та скасування постанов від 08.08.2017 року про стягнення виконавчого збору та про повернення виконавчого документа в частині виділення постанови про стягнення виконавчого збору, а також, від 14.09.2017 року про відкриття виконавчого провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не було вчинено будь-яких виконавчих дій з примусового виконання виконавчого документа, не було звернено стягнення на нерухоме майно та не було перераховано коштів, отже, винесені постанови є протиправними.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач та третя особа подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Доводи апеляційних скарг аналогічні доводам, викладеним в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду необхідно змінити, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.10.2014 року постановою головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві ОСОБА_6 було відкрито виконавче провадження ВП №45103860 з виконання виконавчого листа №2-75/11від 08.10.2014 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 2797550,00 грн боргу за договорами позики, 1700,00 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Вказаною постановою боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду 7 днів з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження, а також попереджено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк, рішення буде виконано у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

02.08.2017 року ОСОБА_5 звернулась до відповідача із заявою про повернення виконавчого документа та зняття арешту з майна, в якій просила, зокрема, повернути виконавчий лист без виконання.

08.08.2017 року старшим державним виконавцем Шевченківського РДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві Рибчинським О.В. винесено постанову ВП №45103860, якою на підставі поданої заяви та на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист було повернуто стягувану, а постанову про стягнення виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виділено в окреме провадження.

14.09.2017 року старшим державним виконавцем Шевченківського РДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві Рибчинським О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54698278 з виконання постанови №45103860 від 08.08.2017 року про стягнення з ОСОБА_4 боргу по виконавчому збору в сумі 279937,00 грн.

Позивач, вважаючи протиправними вищевказані постанови державного виконавця, звернувся із даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов до висновку про правомірність оскаржуваних постанов, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, згідно положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження, відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до пункту 6 Розділу XIII Закону №1404-VIII, рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Пунктом 7 Розділу XIII Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

В даному випадку, Закон №1404-VIII від 02.06.2016 набрав чинності 05 жовтня 2016 року, а тому порядок прийняття оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 08.08.2017 року у виконавчому провадженні №45103860 регулювався положеннями Закону №1404-VIII.

Частинами першою та другою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами пунктів 1-6 частини п'ятої статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; у разі виконання рішення приватним виконавцем; за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, ч.9 ст. 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч.3 ст. 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянтів, що стягнення виконавчого збору можливе лише після здійснення державним виконавцем примусових заходів виконання, що призвели до фактичного стягнення за виконавчим листом грошових коштів, які в подальшому були передані стягувачу, оскільки стягувач звернувся з заявою про повернення виконавчого документу відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, у зв'язку з чим настають наслідники, передбаченні частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII - якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Таким чином, у відповідача були правові підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Аналізуючи норми вищенаведеного законодавства з примусового виконання судових рішень, суд робить висновок, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору.

При цьому, норми статті 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови, за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивач наданим йому правом не скористався, до закінчення строку, наданого для добровільного виконання виконавчого листа, до державного виконавця із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення не звертався.

Колегія суддів зазначає, що виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду. Виконавчий збір є платою за вчинення дій, пов'язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру. Навіть, наявність об'єктивних перешкод, що призвели до неможливості виконання рішення суду у добровільному порядку, не можуть розцінюватися як підстави для звільнення від сплати виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі №820/5807/16, від 19 квітня 2018 року у справі №825/739/17.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в процесі виконання рішення державним виконавцем витребовувалася інформація та накладалися арешти на майно позивача, надсилалися доручення про проведення виконавчих дій, застосовувались до боржника у виконавчому провадженні обмежувальні заходи.

Натомість, посилання позивача щодо відсутності інформації про отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження спростовується поданою ним заявою до відповідача (а.с.63 (на звороті) - 64), в якій зазначено, що позивач не ухиляється від виконання виконавчого листа №2-75/11 від 08.10.2014 року та просить звернути стягнення на зазначене в заяві рухоме та нерухоме майно.

Зміст вищевказаної заяви, яка датована 17.06.2016 року, підтверджує факт обізнаності позивача про відкрите виконавче провадження, в якому він є боржником, разом із тим, жодних посилань на неотримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.10.2014 року чи про неможливість її отримання дана заява не містить.

Отже, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність залишення позову без задоволення, разом з тим, ухвалив рішення з помилковим застосуванням норм матеріального права, пославшись на Закон України «Про виконавче провадження» №606 від 21 квітня 1999 року, в той час, як мав застосовувати норми Закону «Про виконавче провадження» №1404 від 02.06.2016, який діяв на час винесення спірних постанов, тому рішення суду підлягає зміні в мотивувальній частині.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до п. 4 ч.1 ст. 317 КАС України, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року - змінити в мотивувальній частині, а в решті - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк