Справа № 808/1704/18
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

07 листопада 2018 року Справа № 808/1704/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н. В.,

за участю секретаря Фесик А.В.

представника позивача: Шахрай О.В.

представника відповідача: Радова С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольський ливарний завод"

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мелітопольський ливарний завод" (далі - позивач) звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач ), в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення №1 від 01.02.2018 (форми В1) та №1 від 01.02.2018 (форми В4).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не погоджується із висновками контролюючого органу щодо не підтвердження податкового кредиту по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_3 та прийнятим податковим повідомленнями-рішеннями. Вказує, що у нього наявні та до перевірки були надані усі необхідні документи первинного бухгалтерського обліку, а придбані у контрагентів товари відповідають напрямку господарської діяльності підприємства. Враховуючи вищевикладене позивач просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти адміністративного позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві (вх. №17591 від 07.06.2018). Зокрема, представник відповідача зазначає, що під час проведення перевірки встановлено нереальність придбання позивачем ідентифікованого товару (сталі), введення в обіг якого (первинний продаж) не підтверджується фактом (законним джерелом) реального походження цього товару у попередніх ланках ланцюга його продажу. Вважає прийняті податкові повідомлення-рішення правомірними та просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив (вх. №18285 від 13.06.2018) просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечила, просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю виходячи із наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Мелітопольський ливарний завод" взято на облік в органах державної податкової служби 18 вересня 1998 року. Як платник податку на додану вартість позивач зареєстрований 18 вересня 1998 року, витяг з реєстру платників податку на додану вартість №330. Основним видом діяльності позивача є 24.51 - Лиття чавуну.

В період з 28.12.2017 по 12.01.2018 фахівцями ГУ ДФС у Запорізькій області на підставі направлення від 21.12.2017 №2636, наказу № 3476 від 28.12.2017, відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариство з обмеженою відповідальністю "Мелітопольський ливарний завод" з питань достовірності нарахування суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за жовтень 2017 року, результати якої викладені в акті перевірки №31/08-01-56-01/25485576 від 18.01.2018.

За наслідками перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем:

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.200.1 ст. 200, п.п. б) п.200.4 ст. 200, п. 201.1, п.201.4, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено:

-від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р. 19): за червень 2017 року на сму 89926 грн., за липень 2017 року на суму 169473 грн., за серпень 2017 року на суму 217593 грн., за жовтень 2017 року на суму 253210 грн.;

- від'ємне значення з податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р.20.2.1) на суму 102997 грн., у т.ч. за липень 2017 року на суму ПДВ 67380 грн., за жовтень 2017 року на суму ПДВ 35617 грн.

На підставі висновків акту перевірки №31/08-01-56-01/25485576 від 18.01.2018 ГУ ДФС у Запорізькій області було прийнято податкові повідомлення-рішення:

-№1 від 01.02.2018, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість задекларовану на рахунок платника у банку у сумі 102997 грн. (за липень 2017 року у сумі 67380 грн., за жовтень 2017 року у сумі 35617 грн.) та штрафних (фінансових) санкцій на суму 25749,25 грн. (а.с. 110).

-№1 від 01.02.2018, яким зменшено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 217593 грн. в т.ч. по періодах червень 2017 року - 89926 грн., липень 2017 року 12167 грн., серпень 2017 року 9167 грн., вересень 2017 року - 106333 грн., жовтень 2017 року - 217593 грн. (а.с.108).

Позивачем оскаржено вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку. Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 26.04.2018 №14716/6/99-99-11-91-01-75 податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки та прийнятими на їх підставі податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування.

Як суд вбачає зі змісту вищевказаного акту перевірки, підставою для визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на прибуток став висновок контролюючого органу про нереальність здійснення господарської операції за перевірений період між позивачем та ФОП ОСОБА_3 Зазначений висновок обґрунтовано виявленою відсутністю необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів; невідповідністю між придбаним та реалізованим товаром по ланцюгу постачання та як наслідок, неможливість встановлення виробників товарів та їх надходження та адресу товариства позивача; отриманою податковою інформацією та результатами аналізу баз даних ДФС України та Єдиного реєстру податкових накладних.

Проте суд не може погодитися із такими висновками відповідача та вважає за необхідне зазначити таке.

Під час розгляду справи судом встановлено, що у перевіряємому періоді між ТОВ «Мелітопольський ливарний завод» (покупець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (продавець) було укладено договір купівлі-продажу товару (запчастини та інші товари) від 03.04.2017 №1 (а.с. 133) та Додаткову угоду №1 від 04.04.2017 (а.с. 134), предметом яких є постачання запчастин та інших товарів партіями. Замовлення товару здійснювалося на підставі заявки покупця від 02.10.2017, від 03.07.2017, від 01.06.2017, від 03.05.2017, від 03.04.2017.Придбання товару (запчастин до с/г техніки) здійснювалося згідно видаткових накладних:

№РН-0000008 від 29.06.2017 на загальну суму 267261,60 грн. в т.ч. ПДВ 44543,60 грн.;

№РН-0000009 від 06.07.2017 на загальну суму 281676 грн. в т.ч. ПДВ 46946 грн.;

№РН-0000010 від 19.07.2017 на загальну суму 357844,80 грн. в т.ч. ПДВ 59640,80 грн.;

№РН-0000011 від 24.07.2018 на загальну суму 37080 грн. в т.ч. ПДВ 6180 грн.;

№РН-0000012 від 27.07.2017 на загальну суму 48300 грн. в т.ч. ПДВ 8050 грн.;

№РН-0000013 від 30.10.2017 на загальну суму 62352 грн. в т.ч. ПДВ 10392 грн.;

№РН-0000014 від 30.10.2017 на загальну суму 692784 грн. в т.ч. ПДВ 115464 грн.;

№РН-0000015 від 31.10.2017 на загальну суму 178483,20 грн. в т.ч. ПДВ 29747,20 грн.;

На підтвердження походження товару та виробника товару, ФОП ОСОБА_3 були надані сертифікати якості та сировинні довідки: видані виробником ПФ «Агротех» від 29.06.2017, від 06.07.2017 від 19.07.2017, від 30.10.2017; видані ФОП ОСОБА_4 сертифікат якості №19 від 24.07.2017 (нож подрібнювача Вектор Акрос), сировинна довідка ФОП ОСОБА_4; сертифікат якості №23 від 27.07.2017 та сировинна довідка на виготовлення валу насосу НП-90; сертифікат якості №43 від 31.10.2017 та сировинна довідка на виготовлення муфта ведуча права.

Товар постачався автомобільним транспортом на умовах FСА.

ТОВ «Мелітопольський ливарний завод» 03.01.2017 року укладено з ФОП ОСОБА_6 договір на перевезення вантажів, відповідно до якого останній здійснював перевезення автомобілем Opel Vivaro держ. номер НОМЕР_1 з напівпричепом.

Транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними, відповідно до яких перевізником є ФОП ОСОБА_6, а саме:

ТТН від 29.06.2017 року №0001763 (по видатковій накладній №8 від 29.06.2017 року);

ТТН від 06.07.2017 року №0001768 (по видатковій накладній №9 від 06.07.2017 року);

ТТН від 19.07.2017 року №0002288 (по видатковій накладній №10 від 19.07.2017 року);

ТТН від 24.07.2017 року №0002287 (по видатковій накладні №11 від 24.07.2017 року);

ТТН від 27.07.2017 року №0002286 (по видатковій накладній №12 від 27.07.2017 року);

ТТН від 30.10.2017 року №0002881 (по видатковій накладній №13 від 30.10.2017 року);

ТТН від 30.10.2017 року №0002882 (по видатковій накладній №14 від 30.10.2017 року);

ТТН від 31.10.2017 року №0002883 (по видатковій накладній №15 від 31.10.2017 року);

Навантаження продукції здійснювалося у місті Мелітополь за адресою вул. Герцерна, буд.107. Місцем доставки товару є саме адреса розташування ТОВ «Мелітопольський ливарний завод» - м.Мелітополь, вул. Героїв України 188/2.

Оформлені товарно-транспортні накладні містять всю необхідну інформацію щодо транспортування товару, а саме: найменування вантажовідправника, вантажоодержувача, замовника, пункт навантаження/розвантаження, найменування автомобіля, дані про водія, вартість вантажу, дані про супровідні документи, підпис та печатка перевізника.

Станом на 31.10.2017 року розрахунки з ФОП ОСОБА_3В за отриманий товар проведено частково. Відповідно до рахунку 63.1 рахується кредиторська заборгованість у сумі 192529,10грн. Розрахунки за товар проведено у безготівковій формі, шляхом переказу на розрахунковий рахунок Постачальника, що підтверджується платіжними дорученнями які додані до матеріалів справи.

Ставлячи під сумнів вказані операції контролюючий орган в Акті перевірки посилається на відсутність у ФОП ОСОБА_3 необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів; невідповідністю між придбаним та реалізованим товаром по ланцюгу постачання та як наслідок, неможливість встановлення виробників товарів та їх надходження та адресу товариства позивача; отриманою податковою інформацією та результатами аналізу баз даних ДФС України та Єдиного реєстру податкових накладних, що на думку відповідача свідчить про фактичну неможливість здійснення господарської діяльності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (надалі - ПК України). Зокрема ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абз. 1 п. 1.1 ст. 1 ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України, визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту

Згідно з пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПК України, для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають фактично відбутись, вони повинні підтверджуватись належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, а також такі операції мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 200.4. статті 200 ПК України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1 .3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1 .3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Суд зазначає, що, відповідно до ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з ст. 1 Закону № 996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції - дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.

Суд зазначає, що оглянуті первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди суб'єктами права.

Тобто, надані первинні бухгалтерські документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Положення.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою використання їх в господарській діяльності.

Суд вважає за необхідне зазначити, що усі придбані товари відповідають напрямку господарської діяльності позивача. Отже, укладений договір з вищевказаним контрагентом безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача.

Документи, які надані позивачем, суд вважає достатніми та такими, що підтверджують факт придбання товарів у контрагентів, використання їх у власній господарській діяльності, та настання змін в майновому стані платника податків.

За таких обставин підстави для невключення сум ПДВ по таких податкових накладних до складу податкового кредиту позивача відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку, а оскільки дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо незаконності віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту є необґрунтованим, що виключає наявність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Щодо посилань контролюючого органу на аналіз інформаційних баз даних ДФС України та Єдиного реєстру податкових накладних, суд зазначає наступне.

Процес аналізу інформаційних баз даних ДФС України та ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов'язань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці. Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

В даному випадку до перевірки, рівно як і до суду, надано весь необхідний перелік документів первинного бухгалтерського обліку, що свідчать про реальність вчинення господарських операцій між підприємствами та про настання змін в майновому стані позивача, що само по собі спростовує висновки контролюючого органу про фіктивність таких операцій.

Суд також відхиляє покликання контролюючого органу на зібрану податкову інформацію щодо контрагентів позивача виходячи із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Суд зазначає, що платник податків, який правильно застосовує норми податкового права, не повинен залежати у своїх правовідносинах з державною від іншого платника податків, який ці норми порушує.

Дефектність та наявність ознак фіктивності контрагента платника податків сама собою не свідчить про обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента або про дефектність самих господарських операцій, а відтак не є вичерпним доказом при встановленні реальності або нереальності господарської операції, наявності або відсутності в ній ділової мети, яка за змістом пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції на отримання позитивного економічного ефекту.

Відповідачем не спростовується, що контрагент позивача на час вчинення господарських операцій мав чинний статус платника ПДВ, повідомлень про відсутність за місцезнаходженням до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено, тому суд виходить з того, що наведені в акті перевірки доводи щодо неспроможності контрагента позивача здійснювати певні види господарської діяльності відповідачем як суб'єктом владних повноважень суду не доведені та не підтверджені жодними доказами.

Жодного вироку по кримінальній справі по вищезазначеному контрагенту податковим органом до суду не надано.

Щодо твердження податкового органу стосовно невідповідності номенклатури в ТТН, то дані обставини не відповідають дійсності, оскільки найменування вантажу в видаткових накладних як і в виписаних податкових накладних на адресу позивача відповідають номенклатурі зазначеній у товарно-транспортних накладних.

До того ж, суд звертає увагу відповідача, що не можна вважати обґрунтованим висновок про не підтвердження факту поставки у зв 'язку з неналежним оформленням товарно-транспортних накладних, оскільки за умови наявності інших належних доказів товарності, ненадання зазначених документів не позбавляє платника права на формування податкового кредиту. Чинним законодавством України передбачено обов'язковість товарно-транспортної накладної лише у випадку надання послуг з перевезення.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного суду від 16.05.2018 у справі № 2а- 0870/12052/11.

Суд також не бере до уваги посилання представника відповідача на відсутність інформації щодо основних фондів та трудових ресурсів у контрагентів позивача оскільки норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Така ж позиція була викладена у Постанові Верховного суду від 08.05.2018 р. у справі № 815/3526/17.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду справи судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч цим вимогам КАС України відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності..

Враховуючи наведене, суд вважає, що висновок, зроблений відповідачем в акті №31/08-01-56-01/25485576 від 18.01.2018, є необґрунтованим та недоведеним, у зв'язку з чим податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем на підставі встановлених актом порушень № 1 від 01 лютого 2018 року та №1 від 01 лютого 2018 року, є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 243 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області № 1 від 01 лютого 2018 року та №1 від 01 лютого 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (місцезнаходження: 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 166, ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольський ливарний завод" (місцезнаходження: 72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, б. №188/2, ідентифікаційний ) судові витрати у розмірі 5195 грн. 10 коп.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України та може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені ст.ст. 293, 295, 296 та 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16.11.2018.

Суддя Н.В. Стрельнікова