Справа № 826/13187/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Губської Л. В., Шурка О. І.,

за участю секретаря Видмеденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.12.2018, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. про стягнення виконавчого збору від 06.08.2018 у виконавчому провадженні №32354432.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.12.2018 позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В судове засідання з'явився представник апелянта, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, надав суду письмові пояснення на апеляційну скаргу.

Представник відповідача просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та пояснень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З матеріалів справи убачається, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Вовченком О.В. від 25.04.2012 відкрито виконавче провадження №32354435 з примусового виконання виконавчого листа №2-1183/11, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 09.02.2012, про стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_3 солідарно на користь публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росіїї» суми боргу за кредитним договором №09-12-06/ФО від 21.12.2006 у розмірі 3065696,64 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 24514230,04 грн.

Постановою від 11.09.2012 зупинено вказане виконавче провадження та постановою від 16.09.2013 старшого державного виконавця Кедою М.В. відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України поновлено виконавче провадження №32354435.

03.12.2013 постановою старшого державного виконавця Кедою М.В. відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ВП №32354432 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3.

В подальшому, виконавчі дії у ВП №32354435 зупинялися та поновлялися відповідними постановами.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. від 06.08.2018 замінено стягувача у виконавчому провадженні з Пат «Дочірній банк Сбербанку Росії» на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Альхена-А».

06.08.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Д.Є. прийнято постанову у ВП №32354435 про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі положень ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, п. 7 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, що набрав чинності 05.10.2016, ст.3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, винесена постанова від 06.08.2018 про стягнення з боржника (ОСОБА_3) виконавчого збору в розмірі 306569,66 дол. США.

Вказане стало причиною звернення позивача до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно винесено спірну постанову про стягнення виконавчого збору від 06.08.2018 ВП№32354435.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

На час відкриття виконавчого провадження № 32354435 чинним був Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV«Про виконавче провадження», відтак, підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, необхідно розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.

Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Однак, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 7 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016, визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року.

Спірна постанова винесена на підставі норм Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Як зазначалося, у відповідності до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII, який набрав чинності 05.10.2016 року після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 13 Закону «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, прийняття державним виконавцем певного процесуального акту, який має індивідуальний та самостійний характер, підпадає під поняття «виконавча дія».

Колегія суддів зазначає, що законодавцем не визначено, що, саме, виконавчі провадження, здійснення яких розпочато до набрання чинності новим Законом «Про виконавче провадження» виконуються до їх завершення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, а, натомість, визначено такий порядок виключно для здійснення окремих самостійних процесуальних дій (виконавчих дій), які розпочаті та не завершені на момент набрання Законом юридичної сили.

Прийняття відповідачем спірної постанови є окремою виконавчою дією, яка здійснена виконавцем після 05.10.2016 року, тобто після набрання чинності новим Законом «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII.

При цьому, статтею 27 Закону №1404 встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Враховуючи те, що з моменту відкриття провадження грошові кошти на виконання рішення не стягнуто і фактично стягнута сума дорівнює нулю, відтак, сума виконавчого збору повинна дорівнювати нулю.

Враховуючи наведене вище та доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.12.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.12.2018 - скасувати та ухвалити нове.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. про стягнення виконавчого збору від 06.08.2018 у виконавчому провадженні №32354432.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул.. Городецького, 13 Код ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судовий збір за подання до суду позову та апеляційної скарги в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві ) грн. 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Л. В. Губська

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 10.01.2019