Справа № 2540/3067/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/3067/18 Суддя (судді) першої інстанції: Д`яков В.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Земляної Г.В.
суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.
за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1
на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року
у справі №2540/3067/18 (розглянутої у відкритому судовому засіданні)
за позовом ОСОБА_1
до відповідача Військової частини НОМЕР_1
про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 07.08.2018 № 900 «Про результати службового розслідування по факту виявлення 19.07.2018 зникнення чи крадіжки медичної американської аптечки в кількості 3 (три) шт., відповідно до пункт 1 якого «За шкоду, завдану державі в особі Військової частини НОМЕР_1 , що виникла внаслідок втрати майна медичної служби, а саме аптечка загальновійськового призначення (США) у кількості 3 шт., старшого бойового медика 1 механізованої роти механізованого батальйону військовослужбовця військової служби за контрактом молодшого сержанта ОСОБА_1 , відповідно до п. 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, притягнути до повної матеріальної відповідальності на суму 14 982,93 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що командиром Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 протиправно притягнуто її до матеріальної відповідальності, чим грубо порушені її права. При застосуванні стягнення у вигляді притягнення позивача до матеріальної відповідальності відповідачем не було враховано суті діяння, обставин його скоєння.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) (з основної діяльності) від 07.08.2018 № 900 Про результати службового розслідування по факту виявлення 19.07.2018 зникнення чи крадіжки медичної американської аптечки в кількості 3 (три) шт., відповідно до пункт 1 якого За шкоду, завдану державі в особі військової частини НОМЕР_1 , що виникла внаслідок втрати майна медичної служби, а саме аптечка загальновійськового призначення (США) у кількості 3 шт., старшого бойового медика 1 механізованої роти механізованого батальйону військовослужбовця військової служби за контрактом молодшого сержанта ОСОБА_1 , відповідно до п. 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР, притягнути до повної матеріальної відповідальності на суму 14982,93 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що службовим розслідуванням встановлено, що позивач не забезпечила належне зберігання військового майна (аптечок), що підтверджено показанням свідків, зокрема старшим солдатом ОСОБА_3 та старшим солдатом ОСОБА_4 . Крім того відповідачем зазначено, що службове розслідування було проведено в межах наданих командиру військової частини повноважень.
Позивачем було подано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 в званні молодший сержант старший бойовий медик 1 механізованої роти.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 від 07.08.2018 №900 «Про результати службового розслідування по факту виявлення 19.07.2018 зникнення чи крадіжки медичної американської аптечки в кількості 3 (три) шт. Відповідно до якого пункт 1 «За шкоду, завдану державі в особі Військової частини НОМЕР_1 , що виникла внаслідок втрати майна медичної служби, а саме аптечка загальновійськового призначення (СІІІА) у кількості 3 шт., старшого бойового медика 1 механізованої роти механізованого батальйону військовослужбовця військової служби за контрактом молодшого сержанта ОСОБА_1 , відповідно до п. 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-13Р, притягнути до повної матеріальної відповідальності на суму 14 982,93 грн. (а.с. 9-13).
Вважаючи, що при винесенні оскаржуваного наказу Військовою частиною НОМЕР_1 були порушені права позивача, стосовно притягнення її до матеріальної відповідальності, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку про необґрунтованість дій відповідача з огляду на відсутність факту доведення вини позивача у розкраданні, пошкодженні чи втраті військового майна та причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою позивача та настанням шкоди.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні відносини врегульовано нормами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548 (далі - Статут), Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (далі - Положення № 243/95-ВР).
Статтею 9 Статуту визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Відповідно до ст.11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно ст. 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (далі - Положення №243/95).
Відповідно до п.2 Положення №243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
При цьому, пунктом 3 вказаного Положення визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної їх поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.
Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.
Пунктами 17, 18, 19, 21, 22, 23 Положення №243/95-ВР передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду, вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки. У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди. Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини. Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності.
Відтак, притягненню військовослужбовця до матеріальної відповідальності має передувати службове розслідування, в ході якого обов`язково має бути встановлено такі обставини, зокрема як: наявність чи відсутність події, з приводу якої призначено службове розслідування, її обставини (час, місце), наслідки; всіх винних осіб, наявність причинного зв`язку між подією та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні дії військовослужбовця, якими вчинено правопорушення та завдано шкоду; ступінь вини кожної з осіб; форму вини військовослужбовця (умисно чи з необережності); умови та причини, що сприяли правопорушенню та заподіянню шкоди; якими конкретними діями завдано шкоду; встановити час втрати майна тощо.
При цьому, командирів (начальників) військових частин можна притягнути до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, лише у випадку, коли вони не вжили належних заходів щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню військового майна або щодо притягнення винних до відповідальності. При цьому, розмір заподіяної шкоди та винні у її заподіянні особи повинні бути встановлені за результатами розслідування або у висновках ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду.
В той же час, положеннями пункту 17 Положення передбачено, що розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом. За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, зі змісту наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.08.2018 №900, підставою притягнення позивача до матеріальної відповідальності зазначено шкода, завдана державі в особі, Військової частини НОМЕР_1 , що виникла внаслідок втрати майна медичної служби, а саме аптечки загальновійськового призначення (США) у кількості 3 шт.
Такі висновки відповідача ґрунтуються на результатах проведеного службового розслідування по факту виявлення 19.07.2018 зникнення чи крадіжки медичної американської аптечки в кількості 3 штуки.
В ході проведеного службового розслідування встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 згідно усного наказу командира 1 механізованої роти старшого лейтенанта ОСОБА_6 17.07.2018 отримала під підпис у медичній роті Військової частини НОМЕР_1 аптечки загальновійськового призначення (США) у кількості 60 шт.
Після отримання аптечок загальновійськового призначення (США) ОСОБА_1 разом з солдатом ОСОБА_7 та рядовим ОСОБА_8 перенесла зазначені аптечки в приміщення канцелярії 1 механізованої роти.
18 липня 2018 року позивачем було видано особовому складу 1 механізованої роти 31 аптечку загальновійськового призначення (США) під підпис. Решта 29 аптечок залишились в канцелярії.
19 липня 2018 року молодшим сержантом ОСОБА_1 було перераховано і виявлено нестачу 3 аптечок загальновійськового призначення (США). Про факт зникнення аптечок позивач доповіла командиру 1 механізованої роти старшому лейтенанту ОСОБА_6 , про що подала рапорт з клопотанням провести службове розслідування по факту зникнення чи крадіжки медичної американської аптечки (США) у кількості 3 штуки.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Нормами статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачами в даному випадку не виконано.
Разом з цим, матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що саме з вини позивача державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням нею службових обов`язків.
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що сам факт вставлення нестачі аптечок, в даному випадку не свідчить про заподіяння саме позивачем шкоди державі, в особі Військової частини НОМЕР_1 .
В свою чергу, відповідачем не доведено заподіяння саме ОСОБА_1 шкоди через її протиправну поведінку у вигляді не виконання (не належного виконання) службових обов`язків, оскільки не встановлено вину позивача та причинний зв`язку між її протиправною поведінкою і настанням шкоди, а саме не доведена та не встановлена пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей. Отже, відсутні підстави для притягнення позивача до матеріальної відповідальності.
Враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправної бездіяльності відповідача, та відповідно наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №900 від 07.08.2018 про притягнення позивача до матеріальної відповідальності.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта, що показанням свідків, зокрема старшим солдатом ОСОБА_3 та старшим солдатом ОСОБА_4 , було підтверджено не забезпечення позивачем належного зберігання військового майна, оскільки зазначені твердження ґрунтуються лише на тому, що свідки не бачили, що ОСОБА_1 протягом 18.07.2018 перераховувала б кількість аптечок. Таке посилання є необґрунтованим та безпідставним, та носить формальний характер.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга не містить посилань та доводів в чому саме полягає неправильність чи неповнота досліджених доказів, встановлених обставин, або порушення норм процесуального права лише описує зміст позовні вимог та встановлені судом обставини.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 16 січня 2019 року.