Справа № 814/1275/18
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 р. № 814/1275/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль", вул. Каботажний узвіз, 18, м.Миколаїв,54002

до відповідача:Офіс великих платників податків ДФС, вул. Дегтярівська, 11-Г, м.Київ 119, 04119

про:визнання протиправним рішення та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.10.2011р. № ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Верховного Суду від 18.04.2018 року постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.05.2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 року по справі № 2а-8235/11/1470 скасовано в частині, в якій відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.10.2011 в частині визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 111444 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 56788,00 грн. та в цій частині справу передано на новий розгляд до Миколаївського окружного адміністративного суду.

25.05.2018 року ухвалою суду прийнято справу до свого провадження та призначено судовий розгляд справи.

01.08.2018 року ухвалою суду здійснено заміну відповідача у справі № 814/1275/18 - Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників податків у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів на правонаступника - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (вул. Дегтярівська, 11 г, м. Київ, 04119.

25.09.2018 року ухвалою суду здійснено заміну позивача у справі № 814/1275/18 - Публічне акціонерне товариство "Миколаївська теплоелектроцентраль" на правонаступника - Приватне акціонерне товариство "Миколаївська теплоелектроцентраль".

Позовні вимоги щодо визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.10.2011 в частині визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 111444 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції у сумі 56788,00 грн., обґрунтовано позивачем такими доводами.

Податковий облік податку на прибуток підприємств передбачає облік валових доходів, валових витрат, а також визначення сум амортизаційних відрахувань з метою визначення об'єкту оподаткування.

Щодо визначення валових доходів Відповідачем Позивач не заперечує, але вважає, що податковим органом не враховано заниження Позивачем валових витрат в перевіряємому періоді, що підтверджуються бухгалтерськими документами. Позивач, як платник податку, відповідно до діючого на момент виникнення спору законодавства, мав право включити у валові витрати - витрати на ремонт основних фондів, оскільки ці витрати не пов'язані з їх поліпшенням, однак помилково знизив витрати на придбання товарів ( робіт, послуг) за 2010р. Крім того, Позивач не згодний з нарахованою сумою штрафних ( фінансових) санкцій 56788,00 грн., оскільки, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2002 р. порушено справу № 4/110 про банкрутство Позивача та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. 03.08.2018 року Позивачем подано додаткові пояснення до позовної заяви, згідно яких він додав, що фактично акт перевірки, відповідно до якого було прийнято податкове повідомлення- рішення №000403900 від 28.10.2011 р. складений 12.10.2011 р. за період з 01.07.2010 р. по 30.06.2011 р., тому Відповідач неправомірно нарахував штрафні санкції, за період, в якому діяв мораторій.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2013 рок яка залишена без змін Ухвалою Одеського Апеляційного господарського суду 15.03.2012 року ВАТ «Миколаївська ТЕЦ» визнано вільними від боргів та провадження по справі про банкрутство припинено. На момент проведення перевірки 28.10.2012 року, ухвала Господарського суду від 22.04.2002 року була нечинною. Крім того, норми п.4 ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника визнання його банкрутом» не регулюють спірні правовідносини, а дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів. Нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за не виконання згаданих зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі.

Донарахування податку на прибуток у сумі 111 444,00 грн., є правомірним, оскільки при виявленні помилки у заповненні декларації позивач мав ні ким не обмежене право подати уточнення до декларації у спосіб та в строки, визначені Податковим Кодексом України. Крім того, податковим органам надано право перевіряти правильність ведення бухгалтерського обліку відповідно до національних П(С)БО або МСФЗ, але не змінювати дані бухгалтерських реєстрів.

Справа розглянута в письмовому провадженні на підставі норм ч.3 ст.194 КАС України.

Суд оцінив доводи сторін, дослідив наявні в матеріалах справи докази, надав їм оцінку та встановив наступне.

12.10.2011 року Відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача. За результатами перевірки складено Акт перевірки №947/39/30083906.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем винесено, в тому числі податкове рішення повідомлення № , про збільшення сум податку на прибуток на суму основного зобов'язання 227 152,00 грн., та застосування штрафних фінансових санкцій у сумі 56788,00 грн.

Позивач частково погодився з нарахованими санкціями, а в частині збільшення суми податку на прибуток на суму 111444 грн., та застосування штрафних фінансових санкцій у сумі 56788,00 грн.-вважає податкове рішення повідомлення № -не правомірним, що і є предметом спору в даній справі.

Суд дійшов висновку про безпідставність твердження відповідача про те, що ухвала про порушення справи про банкрутство ВАТ «Миколаївська ТЕЦ» (ПАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль") та введення мораторію від 22.04.2002 року на час проведення перевірки не діяла, оскільки була скасована ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15.03.2012 року, яка набрала законної сили.

Так, як вбачається з матеріалів справи ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2002 року по справі № 4/110 порушено справу про банкрутство ПАТ ЕК "ТЕЦ" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

15.03.2012 року Ухвалою Одеського Апеляційного господарського суду залишено в силі Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2012 року в справі №4/110, якою ВАТ "Миколаївська ТЕЦ" визнано вільними від боргів, скасований мораторій та провадження по справі про банкрутство припинено.

Таким чином, на час проведення перевірки 12.10.2011 року та на час винесення спірного ППР № від 28.10.2011 р., ухвала Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2002 року по справі № 4/110 діяла.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) (далі - Закон) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Разом із тим Закон визначає, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною четвертою статті 12 цього Закону встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов'язання та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 12 Закону, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому штраф, неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення.

Виходячи зі змісту Закону, боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що Відповідач був кредитором в справі 4/110 про банкрутство Позивача, за такого Відповідачем порушено норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» при нарахуванні штрафних санкцій в спірному ППР № від 28.10.2011 р., оскільки на час проведення перевірки щодо ВАТ «Миколаївська ТЕЦ» тривало провадження у справі про банкрутство у попередньому засіданні в процедурі розпорядження майном та діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в тому числі в Постанові від 11.09.2018 року справа №820/10403/15.

У відповідності до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, спірне податкове повідомлення-рішення № від 28.10.2011 р., в частині застосування штрафних фінансових санкцій у сумі 56788,00 грн., в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів встановлений ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.04.2002 року по справі № 4/110, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо правомірності визначення Відповідачем грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 111444 грн., згідно податкового повідомлення-рішення № від 28.10.2011 року, суд дійшов висновку про його відповідність нормам діючого на момент виникнення правовідносин законодавства України з огляду на таке.

Як вбачається з акту перевірки від 12.10.2011 року №947/39/30083996 фахівцями відповідача було встановлено, що в результаті порушення Позивачем п.5.9.ст.5 Закону України від 28.12.1994 року №334/94 ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» було занижено об'єкт оподаткування податку на прибуток у сумі 908607 грн., занижено податок на прибуток всього на суму 227152 грн. за 2010 рік.

Суть порушення полягає в тому, що Підприємством при розрахунку приросту балансової вартості запасів за перевіряємий період з 01.07.10 по 31.03.11 були використані рахунки: 201 «Матеріали», 202 «Сировина», 203 «Паливо», 204 «Тара», 22 «Малоцінні та швидкозношувані предмети», 1531 «Придбання інших необоротних матеріальних активів».

Відповідно до п. 11.1 ст. 11. Правила ведення податкового обліку, для цілей Закону України від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств»

(зі змінами і доповненнями) використовуються такі податкові періоди: календарні квартал, півріччя, три квартали, рік.

Відповідно до п.5.9 ст. 5 Закону України від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (зі змінами і доповненнями) платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

Вартість ТМЦ, які були використані для виготовлення або поліпшенні основних фондів не відносяться до складу валових витрат, тобто має бути відображена у колонці 4 «Запаси, використані не у господарській діяльності» Додатку К1/1 до Декларації, затвердженої наказом ДПА України від 29.03.03 №143, наростаючим підсумком, підприємство у колонці 4 «Запаси, використані не у господарській діяльності» Додатку К1/1 до Декларації наведено квартально, в результаті чого, з урахуванням року підприємством не було включено до валових доходів 908607 грн.

Посадові особи ВАТ «Миколаївська ТЕЦ», що були відповідальними за правильність обчислення податку на прибуток, ставили підпис на поданих деклараціях - керівник підприємства ОСОБА_1 (наказ від 19.09.2011 №221к про звільнення з посади) та головний бухгалтер ОСОБА_2

Згідно тверджень Позивача, він визнає, що сума зменшених валових доходів за 2010 р. згідно Акту перевірки від 12.10.2011 р. складає 908607 грн.

Однак, зазначає, що в декларації на прибуток за 2010 р. ним, помилково, не були враховані витрати по бухгалтерському рахунку 207 «запасні частини» у сумі 193340, 00 грн., та помилково знижені витрати на придбання товарів (робіт, послуг) не відображені в рядку зазначеної декларації 04.1 декларації з прибутку за 2010 рік на суму 251980,00 грн., тому сума знижених валових витрат ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» складає 193340,00+251980,00=445320,00 грн. Позивач, зазначив, що понесені витрати підтверджуються бухгалтерськими документами- «Витрати на випуск», «Зведеною відомістю валових витрат», котра заповнюється на підставі оборотно-сальдових відомостей по балансовим рахункам підприємства.

Крім того позивач зазначив, що він наголошував на цьому під час перевірки, однак Відповідачем дані доводи не були прийняті до уваги.

Суд не погоджується з правовою позицією Позивача, оскільки як вбачається з матеріалів справи, а саме акту перевірки вповноважені посадові особи позивача під час підписання акту перевірки зазначили, що «заперечення будуть надані згідно з законодавством», жодних зауважень щодо неповноти перевірки структури доходів та витрат зазначено не було.

Жодних інших доказів, які б свідчили про не згоду Позивача з висновками акту перевірки, або діями інспекторів податкового органу, надано Позивачем не було.

За змістом заперечень на акт перевірки від 18.10.2011 року №03/1890, Позивач не погодився з висновками акту перевірки лише в частині п.3 (стосується плати за землю) та п.4 (стосується плати за спеціальне водокористування), жодних інших аргументів не навів.

Таким чином, позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що він наголошував на порушеннях або неповноті перевірки щодо визначення Відповідачем суми валових витрат під час здійснення перевірки або надання заперечень на акт перевірки.

Як вбачається з п.3.1.2 «Валові витрати» акту перевірки від 12.10.2011 року відповідачем перевірено, що Позивачем за 2010 рік задекларовано 141952939 грн. валових витрат, перевіркою підтверджено відсутність порушень з боку Позивача щодо віднесення даної суми до валових витрат.

Суд зазначає, що відповідно до п. 44.6. статті 44 Податкового кодексу України (в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник

податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності,

вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим

пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до норм п 44.7 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від

врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого

органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом трьох робочих днів з дня отримання акта перевірки

платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на

строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Фактично Позивач не скористався правами, що йому надані нормами статті 44 ПК України, не подав жодних додаткових первинних документів на підтвердження сум витрат, які мали бути враховані під час перевірки.

Крім того, Позивач фактично правильно розуміє норми ст. 50.2 Податкового Кодексу України, що діяв на час виникнення спірних відносин, згідно яких платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь- який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Однак, не враховує, що відповідно до статті 47 ПК України - відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи.

Крім того, пунктом 50.1 статті 50 ПКУ у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім митної декларації або обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 12.10.2011 року №947/39/30083996 факт, що позивач не подавав уточнюючого розрахунку, є доведеним.

Позивач в позові, поясненнях до позову та скаргах на судові рішення визнає той факт, що він не включив помилково до відповідних рядків податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2010 рік витрати по бухгалтерському рахунку 207 «запасні частини» у сумі 193340, 00 грн., та витрати на придбання товарів (робіт, послуг) на суму 251980,00 грн.

Так, судом встановлено, що позивач визнає, що він припустився помилок, однак він фактично наполягає на тому, що за наслідками перевірки, мав право а Відповідач був зобов'язаний скорегувати дані податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2010 рік, що була подана 08.02.2011 року.

Натомість, як вбачається з норм п.п. 86.1. та 86.10 статті 86 ПК України (що діяв на час виникнення спірних правовідносин), результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника.

Таким чином, системний аналіз норм статей 47, 50, 86 ПК України дає можливість зробити висновок про те, що платник податків, тільки в разі самостійного виявлення помилок в податковій звітності до початку перевірки, та подання уточнюючого розрахунку, не несе відповідальність в сфері порушень податкового обліку та звітності.

Однак, виявлення порушення органом державної податкової служби, під час перевірки правильності ведення бухгалтерського обліку платником податків, зобов'язує посадових осіб скласти акт та відповідно зафіксувати дані порушення.

Податковий кодекс України не наділяє податковий орган правом самостійно виправити та скоригувати податкову звітність підприємства, самостійно врахувати та скоригувати обсяг валових витрат за результатами перевірки, всупереч податковій звітності.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач довів належними засобами доказування правомірність визначення ним грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 111444 грн., згідно податкового повідомлення-рішення № від 28.10.2011 року, тому в цій частині в задоволенні позову необхідно відмовити.

Питання про судові витрати було вирішено постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.05.2012 року, яка в цій частині набрала законної сили.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" (вул. Каботажний узвіз, 18,Миколаїв,54002 ) до Офісу великих платників податків ДФС (вул. Дегтярівська, 11-Г, м.Київ 119,04119 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 28.10.2011 р., в частині застосування штрафних фінансових санкцій на суму 56788,00 грн.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя О.М. Мельник