Справа № 1540/5057/18
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2019-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/5057/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглядаючи за правилами загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 18.09.2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі з відмови листом №374/К-11 від 17 липня 2018 року ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів, за період з 01 липня 2009 року по 31 травня 2018 року, у зв'язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 55185,10 грн.

2. Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів, за періоди з 01 липня 2009 року по 31 травня 2018 року, у зв'язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 55185,10 грн.

Ухвалою від 04 жовтня 2018 року судом прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1, відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Витребувано у Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в місті Одесі на виконання постанови Приморського районного суду міста Одеси від 18 грудня 2009 року по справі №2а-4250/09 та постанови апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2011 року було здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та донараховано і сплачено за період з 01 липня 2009 року суму донарахованої пенсії у розмірі 55185,10 грн. Зазначені 55185,10 грн. були виплачені позивачу лише 18 червня 2018 року, тобто із затримкою виплати, яка складає 107 календарних місяців (з 01 липня 2009 року по 31 травня 2018 року). Посилаючись на ст.ст.2,3,4,6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» зазначає, що згідно з вищезазначеною постановою суду Управлінням ПФУ було сплачено позивачу суму недоотриманої пенсії, але, порушуючи вимоги статті 4 Закону, позивачу не була виплачена відповідна компенсація, чим завдано майнової шкоди у розмірі суми несплаченої компенсації. Вказує, що у червні 2018 року, позивач звернувся до Управління ПФУ із заявою про нарахування та сплату йому суми компенсації втрати частини доходів, на що Управління ПФУ листом №374/К-11 від 17 липня 2018 року, відмовило позивачу у задоволенні заяви на підставі того, що «... Ваші вимоги в зверненні від 19.06.2018 р. безпідставні, оскільки не відповідають вимогам чинного законодавства». Зазначає, що Управління ПФУ допустило порушення права позивача на належне виконання судового рішення, внаслідок чого заборгованість перед позивачем з пенсійних виплат, яка виникла в результаті проведення у 2015 році перерахунку,була сплачена позивачу тільки у 2018 році. Вказує, що посилання Управління ПФУ на відсутність відповідного фінансування з Державного бюджету України для проведення виплати за рішенням суду є безпідставним, так як йде врозріз з висновками, наведеними в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року про те, що «... органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань». Позивачу не було проведено нарахування та виплату компенсації, чим йому було завдано майнової шкоди у розмірі суми несплаченої компенсації. Позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із затримкою виплати за період з 01 липня 2009 року по 31 травня 2018 року, нарахованої та сплаченої позивачу, у червні 2018 року, суми недоотриманої пенсії у загальному розмірі 55185,10 грн.

18 жовтня 2018 року до суду від відповідача за вх.№31028/18 надійшов відзив на позов, у якому відповідач зазначає, що Управлінням було надіслано довідку від 28.07.2015р №3965/06 до управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області про здійснення нарахування на виконання рішень Приморського районного суду м.Одеси від 18.12.2009 р. та Апеляційного суду Одеської області від 26.10.2011р на суму 55185,10 грн. Посилаючись на 63 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ЗУ «Про державний бюджет України на 2011 рік», Постанову КМУ від 23.11.2011 р. №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 19 Конституції України зазначає, що дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Одеса є правомірними та повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

Ухвалою суду від 02 листопада 2018 року судом визначено розгляд даної справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

10 грудня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

20 листопада 2018 року до суду за вх.№35346/18 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Таким чином, оскільки сторони не з'явились, у зв'язку з відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив 20.12.2018 року усною ухвалою, внесеною в журнал судового засідання, розглядати дану справу у письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом відповідача на адміністративний позов позивача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та відзив, та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи першої категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2(а.с.19) та є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується довідкою серії МСЕ № 064114 (а.с.18).

З наявної в матеріалах справи копії постанови Приморського районного суду м.Одеси від 18 грудня 2009 року (а.с.10-12, 21 зворот - 63, 66 зворот - 67) судом встановлено, що у листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, у якій позивач просив суд: визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси при нарахуванні та виплаті йому як інваліду 2-ї групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в частині застосування в період з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2007 року розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого постановами Кабінету Міністрів України № 831 від 26.07.1996 року та № 01 від 03.01.2002 року, та в частині застосування в період з 01 січня 2008 року статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону N107-VI від 28.12.2007 року. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 як інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії з урахуванням його права на пенсію по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, за період з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України на відповідний рік, та починаючи з 01 січня 2006 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси, при розрахунку пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, керуватися розміром мінімальної пенсії за віком, що встановлюється виключно законами України, та сплачувати ОСОБА_1, як інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, пенсію по інвалідності, яка у всіх випадках не може бути нижчою восьми мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 18.12.2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в частині застосування в період з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2007 року розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого постановами Кабінету Міністрів України № 831 від 26.07.1996 року та №01 від 03.01.2002 року, та в частині застосування в період з 01 січня 2008 року статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону №107-VI від 28.12.2007 року. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі місті Одеси провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 як інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії з урахуванням його права на пенсію по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, за період з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України на відповідний рік, та починаючи з 01 січня 2006 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі місті Одеси, при розрахунку пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, керуватися розміром мінімальної пенсії за віком, що встановлюється виключно законами України, та сплачувати ОСОБА_1, як інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, пенсію по інвалідності, яка у всіх випадках не може бути нижчою восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

В свою чергу, постановою Апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2011 року (а.с.13-15, 64-65, 68-69):

- апеляційну скаргу начальника Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Одеської області задоволено частково;

- постанову Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2009 року змінено. Викладено абзац перший та другий резолютивної частини постанови Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2009 року в наступній редакції:

«Визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси щодо відмови ОСОБА_1. у нарахуванні та виплаті як інваліду другої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії пенсію по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за період з 01 липня 2009 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії, передбаченого ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

«Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одесі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1.. як інваліду другої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії з урахуванням його права на пенсію по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за період з липня 2009 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії, передбаченого ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

- в іншій частині постанову Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2009 року залишено без змін.

На виконання вищезазначеного рішення, Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси згідно протоколів від 19.06.2015 року (а.с.64 зворот, 65) проведено перерахунок пенсії позивачу та здійснено нарахування суми боргу 55185,10 грн. згідно довідки №3598/08 від 28.07.2015 року про здійснення нарахування на виконання рішення суду (а.с.66).

Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 (а.с.16) та не заперечується відповідачем, 18 червня 2018 року на рахунок позивача №489327 надійшло 55185,10 грн., коментар до платежу: Апеляційний суд Одеської області, стягнення заборгованості по справі 2а-4250/09 від 26.10.2011 року.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач 19 червня 2018 року звернувся із заявою (а.с.8) до відповідача, в якій просив нарахувати та сплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів за період з 01 липня 2009 року по 31 травня 2018 року.

17 липня 2018 року Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі на адресу позивача направило лист за №374/К-11 (а.с.9), у якому зазначено наступне:

«…Повідомляємо, що постанова Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2009 р. № 2а-4250/09 та постанова Апеляційного суду Одеської області від 26.10.2011 р. управлінням виконані в повному обсязі.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 р. № 440, управлінням надіслана довідка від 28.07.2015 р. № 3965/06 до управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області про здійснення нарахування на виконання вищевказаного рішення суду на суму 55185.10 гри.

Законом України «Про державний бюджет України на 2011 р.» передбачено, зокрема, що у 2011 р. положення статей 39,50,51,52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

Бюджетні призначення для виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій у відповідні періоди визначено з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з передбачених нею розмірів.

Враховуючи вищевикладене, Ваші вимоги в зверненні від 19.06.2018 р. безпідставні, оскільки не відповідають вимогам чинного законодавства. ...».

Вважаючи протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 55185,10 грн., ОСОБА_1 звернувся з даною позовною заявою.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовано, зокрема, але не виключно, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. №159.

Згідно з ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 9 липня 2003 року, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №159 від 21.02.2001 року, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі Порядок №159).

Відповідно до п. 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Згідно з п.4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата компенсації здійснюється за рахунок відповідного бюджету - підприємства, установи або організації, який фінансується з державного бюджету.

Враховуючи вищевикладене, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 24 жовтня 2011 року № 6-38цс-11, від 18 листопада 2014 року № 21-518а14, від 11 липня 2017 року № 21-2003а16 та підтримана у постановах Верховного суду від 20.02.2018 року по справі №522/5664/17, від 20.02.2018 року № 336/4675/17.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається зі змісту ст. 5 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає.

З аналізу наведених норм вбачається, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

При цьому, дія зазначених вище нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

При цьому, як вже зазначено судом, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення.

Нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов'язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов'язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Так, матеріалами справи підтверджено, що постановою Приморського районного суду м.Одеси від 18.12.2009 року у справі №2а-4250/09, зміни до якої внесено постановою Апеляційного суду Одеської області від 26.10.2011 року, визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті як інваліду другої групи, постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії пенсію по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, за період з 01 грудня 2009 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії, передбаченого ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На виконання вказаного рішення суду, лише 18 червня 2018 року позивачу здійснено виплату донарахованої суми пенсії.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що несвоєчасність нарахування та виплати позивачеві вищевказаних сум відбулось у зв'язку із неправомірною відмовою відповідача у перерахунку пенсії позивача, що підтверджується постановами Приморського районного суду м.Одеси від 18.12.2009 року та Апеляційного суду Одеської області від 26.10.2011 року у справі №2а-4250/09, які набрали законної сили.

Виплата пенсії з порушенням встановленого строку відбулася з причин, що не залежали від позивача.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Отже, оскільки позивачу здійснено перерахунок пенсії на підставі рішення суду за період з 01.07.2009 року, виплата заборгованості по якій відбулась лише у червні 2018 року не з вини позивача, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови листом №374/К-11 від 17 липня 2018 року ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів, за період з 01 липня 2009 року по 31 травня 2018 року, у зв'язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 55185,10 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки нараховані та виплачені суми пенсії за минулий час є тим доходом, що не був отриманий позивачем вчасно з вини відповідача - Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, суд вважає, що наявні підстави для здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу.

З огляду вказані норми КАС України та на встановлені судом обставини справи, оскільки відповідачем як суб'єктом владних повноважень позивачу здійснено донарахування пенсії на підставі рішення суду, а виплата відбулась лише у червні 2018 року не з вини позивача, суд вважає необхідним зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів за період з 01 липня 2009 року по 31 травня 2018 року у зв'язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 55185,10 грн.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають положенням чинного законодавства.

Суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 7, 241- 246, 250, 255, 295, 371 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі щодо відмови ОСОБА_1 листом №374/К-11 від 17 липня 2018 року у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів за період з 01 липня 2009 року по 31 травня 2018 року у зв'язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 55185,10 грн.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів, за періоди з 01 липня 2009 року по 31 травня 2018 року, у зв'язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 55185,10 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1).

Відповідач - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (вул.Ільфа і Петрова, 4-а, м.Одеса, 65121, ).

Суддя Вовченко O.A.

.