Справа № 810/2010/18
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року м. Київ № 810/2010/18

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Панової Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області

про визнання протиправними актів та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, в якому просять суд:

- визнати протиправним та скасувати Акт розслідування нещасного випадку, що стався 04.11.2017 Могилів - Подільський ВП ГУНП у Вінницькій області від 27.02.2018 за Формою Н-5*, що стався з старшим інспектором - черговим сектору реагування патрульної поліції № 3 Могилів - Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області майором поліції ОСОБА_1, за висновком якого нещасний випадок стався в період проходження служби не при виконанні службових обов'язків;

- визнати протиправним та скасувати Акт про нещасний випадок невиробничого характеру від 27.02.2018 за формою НТ*, що стався з старшим інспектором - черговим сектору реагування патрульної поліції № 3 Могилів - Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області майором поліції ОСОБА_1, за висновком якого нещасний випадок стався в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків;

- зобов'язати Головного управління Національної поліції у Вінницькій області за фактом нещасного випадку, що стався 04.11.2017 з старшим інспектором - черговим сектору реагування патрульної поліції № 3 Могилів - Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області майором поліції ОСОБА_1 відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що стався в органах і підрозділах системи МВС, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 № 1346 скласти Акти за формою Н-5* та Н-1*, за висновком яких вказати, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і пов'язаний із виконанням службових обов'язків та взяти зазначений випадок на облік.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що згідно витягу із наказу начальника ГУНП у Вінницькій області від 27.03.2018 № 57 о/с його звільнено зі служби в поліції за п. 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 02.04.2018. Звільненню зі служби передували події, що стали підставою для звернення до суду.

04.11.2017 під час виконання службових обов'язків з позивачем стався нещасний випадок. Під час чергування, на яке він заступив 03.11.2017, близько 4-ї години 4.11.2017 на території відділу поліції останнім було виявлено невідомого громадянина, який при намаганні позивача встановити його особу, почав тікати та кинув цеглиною з паркану в бік правоохоронця, внаслідок чого останній отримав травми, звернувся за медичною допомогою до Могилів - Подільської ОЛІЛ та був госпіталізований до травматологічного відділення з діагнозом «ЗЧМТ, струс головного мозку».

Позивач вказує, що перебував спочатку на стаціонарному, потім на амбулаторному лікуванні з 4.11.2017 по 27.11.2017. Даний факт внесений 04.11.2017 до ЄРДР № 0000796 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частини 2 статті 345 КК України, відкрито кримінальне провадження.

Також позивач зазначає, що наказом ГУ НП у Вінницькій області від 30.11.2017 № 1835 було призначено та проведено службове розслідування. Відповідно до висновку службового розслідування, за фактом отримання позивачем тілесного ушкодження, службове розслідування припинено, відомості, що стали підставою для його призначення - підтвердилися, тілесні ушкодження позивач отримав в період проходження служби в поліції, але не при виконанні службових обов'язків.

Згідно акту розслідування нещасного випадку, що стався 04.11.2017, Могилів- Подільський ВП ГУНП у Вінницькій області від 27.02.2018, складеного за Формою Н-5, нещасний випадок з позивачем стався в період проходження служби не при виконанні ним службових обов'язків. По вказаному нещасному випадку складається акт форми НТ.

Згідно акту про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ, затвердженого начальником ГУНП у Вінницькій області 27.02.2018, складеного відносно позивача, нещасний випадок з останнім стався в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків.

Позивач вважає, що зазначені акти є протиправними та підлягають скасуванню в частині встановлення того, що нещасний випадок з ним стався в період проходження служби не при виконанні ним службових обов'язків, оскільки він отримав травму в робочий час, перебуваючи на робочому місці, на території відділу, в період проходження служби та під час виконання службових обов'язків направлених на охорону громадського порядку, громадської безпеки, збереження власності.

Позивач стверджує, що відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 27.12.2002 № 1346 (далі Порядок № 1346), а саме п.3.9., комісія з розслідування визнає, що нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків, якщо він стався в період проходження служби під час, зокрема: перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - роботи) протягом робочого часу або, за дорученням керівника, в неробочий час; провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що висновки спірних Актів не відповідають вимогам чинного законодавства України у зв'язку з чим є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.06.2018 було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

12.07.2018 засобами поштового зв'язку до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач заперечував проти задоволення позовних та зазначив, що по факту нанесення тілесних ушкоджень позивачу було призначено службове розслідування наказом ГУ НП у Вінницькій області № 1835 від 30.11.2017. За результатами службового розслідування, які затверджені висновком 29.12.2017 тілесні ушкодження позивач отримав в період проходження служби в поліції не при виконанні службових обов'язків.

У відзиві відповідач зазначає, що за порушення вимог розділу 6 пункту 29 Інструкції з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України 23.05.2017 № 440, що виразились у залишенні приміщення чергової частини на одного працівника добового наряду, керуючись статтями 2, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту ОВС України підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1, однак, враховуючи, що наказом ГУНП від 02.10.2017 № 1404 йому оголошено зауваження, керуючись частиною 13 статті 14 Статуту, обмежитись вжитими заходами. Відповідач вважає, що зазначеним висновком встановлено факт вчинення дисциплінарного проступку позивачем.

Посилаючись на пункт 3.11 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 27.12.2002 № 1346 відповідач вважає, що через порушення позивачем службової (трудової) дисципліни комісія з розслідування вірно визнала, що «нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків».

У відзиві відповідач зазначає, що факт скоєння дисциплінарного проступку встановлено та доведено, а всі обставини скоєння були встановлені в процесі проведення службового розслідування.

Відповідач також вказує на дискреційні повноваження та виключну компетенцію комісії уповноваженого органу щодо складання актів про нещасний випадок за формами «Н-1*» та «Н-5*».

У судове засідання учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується даними наявних у матеріалах справи поштових повідомлень про вручення рекомендованого поштового відправлення за №№ 225, 620, явку уповноважених представників до суду не забезпечили.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано заяву від 18.09.2018 про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно із часиною 9 статті 205 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За вказаних обставин, розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно витягу із наказу начальника ГУНП у Вінницькій області від 27.03.2018 №57 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п. 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 02.04.2018.

З свідоцтва про хворобу № 186/ЗВ вбачається, що захворювання, яке було виявлено у позивача, є таким, що пов'язано з нещасним випадком, що стався 04.11.2017. Зокрема, в пункті 11 свідоцтва значиться: Захворювання, ТАК, пов'язане з проходженням служби в поліції; стан після перенесеного ЗЧМТ 04.11.2017 р. струсу головного мозку у вигляді післятравматичного церебрального арахноїдиту з лікворогіпертензивним синдромом, частими стійкими цефалгіями.

Наказом ГУ НП у Вінницькій області від 30.11.2017 № 1835 було призначено та проведено службове розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень позивачем.

Згідно висновку службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень старшим інспектором - черговим сектору реагування патрульної поліції № 3 Могилів - Подільського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області майором поліції ОСОБА_1, затвердженого начальником ГУНП у Вінницькій області 28.12.2017, службове розслідування припинено, відомості, що стали підставою для його призначення - підтвердилися, тілесні ушкодження позивач отримав в період проходження служби в поліції, але не при виконанні службових обов'язків.

Як було встановлено у висновку службового розслідування 04.11.2017 о 10.00 до чергової частини Могилів - Подільського ВП надійшов рапорт ОСОБА_1, про те, що протягом чергування в період з 03.11.2017 по 04.11.2017, близько 04.00 год. на території відділу поліції, останнім було виявлено невідомого громадянина, який при намаганні встановити його особу, почав тікати; після того, як невідома особа перелазила через огорожу, ОСОБА_1 схопив його за ногу, однак невідомий вдарив його цеглиною в область голови та зник в невідомому напрямку. Рапорт зареєстрований в ЖЄО за № 5326, 5333.

Згідно зазначеного висновку позивач звернувся за медичною допомогою та йому було встановлено діагноз «ЗЧМТ, струс головного мозку»; позивач перебував на стаціонарному лікування з 04.11.2017 по 17.11.2017, та на амбулаторному - з 18.11.2017 по 27.11.2017.

Дану подію внесено 04.11.2017 до ЄРДР № 0000796 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 345 КК України. Згідно листа Могилів-Подільського відділу поліції від 18.04.2018 зазначене кримінальне провадження перебуває на розгляді в Могилів - Подільському ВП, проведеними заходами не вдалося встановити особу злочинця та планується проведення подальших слідчих дій.

Як вбачається з висновку службового розслідування та відзиву відповідача, в діях позивача встановлено порушення службової дисципліни, що виразилося у професійно неграмотних діях, нехтуванні ним вимогами особистої безпеки та навичками спеціальної підготовки під час дій в екстремальних ситуаціях. За порушення позивачем вимог наказу МВС України від 23.05.2017 р. № 440 комісія обмежилась раніше застосованим заходом у вигляді зауваження.

Як зазначає позивач з наказом про притягнення його до відповідальності за порушення будь-яких вимог наказу МВС України від 23.05.2017 № 440 04.11.2017 він не ознайомлювався. Предстаником відповідача не було надано суду наказ з даного приводу.

Згідно акту розслідування нещасного випадку, що стався 04.11.2017 Могилів- Подільський ВП ГУНП у Вінницькій області від 27.02.2018, складеного за Формою Н-5, комісія, призначена наказом Могилів - Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області від 28.12.2017 № 380, провела у період з 28.12.2017 до 27.02.2018 розслідування нещасного випадку, який стався на території Могилів - Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області, що знаходиться за адресою м. Могилів - Подільський Вінницької області вул. Сагайдачного, 4, потерпілий один. Потерпілим є позивач по справі.

Даним актом встановлені обставини, за яких стався нещасний випадок. Майор поліції ОСОБА_1 згідно графіку чергувань 03.11.2017 року о 8-й годині заступив на добове чергування. Близько 4-ї години 4 листопада під час обходу території відділу поліції біля автомобіля марки «Фольсфаген Т-5» синього кольору, що був припаркований з тильної сторони відділу, ОСОБА_1 побачив невідомого громадянина, вдягнутого у одяг темного кольору з капюшоном на голові. В процесі намагання встановити особу стороннього громадянина останній почав тікати до паркану. ОСОБА_1 схопив останнього за праву штанину, але невідомий спромігся вирватися та кинути цеглиною з паркану в бік правоохоронця. ОСОБА_1 на декілька секунд втратив свідомість, так як цеглина влучила в голову. Прийшовши до тями, ОСОБА_1 відчув сильний біль у лобній ділянці голови, запаморочення та зрозумів, що від удару впав на землю. Невідома особа втекла. ОСОБА_1 повернувся до приміщення чергової частини, доповів про подію відповідальному черговому. Так як почував себе погано: паморочилася голова, нудило, загальна слабкість, то після чергування звернувся за медичною допомогою до Могилів - Подільської ОЛІЛ, де після огляду спеціалістами був госпіталізований до травматологічного відділення з діагнозом «ЗЧМТ, струс головного мозку». ОСОБА_1 перебував на стаціонарному і амбулаторному лікуванні з 4 - го по 27.11.2017. Даний факт внесений 04.11.2017 до ЄРДР за № 0000796 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частини 2 статті 345 КК України і відкрито кримінальне провадження.

Згідно висновку комісії нещасний випадок з ОСОБА_1 стався в період проходження служби не при виконанні ним службових обов'язків. По вказаному нещасному випадку складається акт форми НТ.

Згідно акту про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ, затвердженого начальником ГУНП у Вінницькій області 27.02.2018, складеного відносно позивача, комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок з останнім стався в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків.

Позивач не погодившись з висновками спірних Актів, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає про таке.

Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 (далі - Інструкція), визначені підстави для проведення службового розслідування, якими є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс (п.2.1 Інструкції).

Відповідно до пункту 5.4. Інструкції якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис.

Судом встановлено, що позивач не притягався до дисциплінарної відповідальності чи іншої відповідальності за дії вчинені ним 04.11.2017, в порядку встановленому нормативно-правовими актами, що свідчить про відсутність в його діях будь-яких порушень закону та інших нормативно-правових актів, наказів, якими мав керуватися останній при виконання службових обов'язків. Протилежного відповідачем не доведено, наказу про застосування до позивача дисциплінарного стягнення або рішення суду, що набрало законної сили стосовно позивача за вчинення дисциплінарного проступку, суду не надано.

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» № 3460-IV від 22.02.2006, визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України за порушення службової дисципліни можуть накладатися наступні види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до змісту частини 6 та 13 статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Будь-які виключення щодо видачі наказу про накладення дисциплінарного стягнення або можливості його не видавати в Дисциплінарному статуті органів внутрішніх справ України відсутні.

А тому суд при прийнятті рішення по суті справи, не приймає до уваги пояснення відповідача відносно того, що нещасний випадок з позивачем стався, в тому числі внаслідок порушення наказу МВС №440 від 23.05.2017, за що обмежились раніше застосованим до позивача заходом у вигляді зауваження, а також нехтуванні ним вимогами особистої безпеки та навичками спеціальної підготовки під час дій в екстремальних ситуаціях як зазначається в матеріалах службового розслідування.

Відповідно пункту 4 розділу 1 Інструкції з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України 23.05.2017 № 440 основними принципами роботи чергової служби є: знання оперативної обстановки на території обслуговування, оперативність реагування на кримінальні правопорушення та інші події, безперервний режим роботи, постійна готовність, дотримання законності, службової дисципліни, прав і свобод громадян, тактовне ставлення до них, збереження державної таємниці.

Пунктом 7 розділу 1 Інструкції основними завданнями чергової служби органів (підрозділів) поліції є в тому числі попередження, виявлення та припинення кримінальних правопорушень на території обслуговування, в нічний час - контроль за дотриманням правил пожежної безпеки, санітарних норм у адміністративних будинках поліції та на прилеглих до них територіях.

Згідноіз положеннями пункту 3 розділу 5 Інструкції старший інспектор - черговий чергової частини СРПП має право вимагати від громадян та посадових осіб, які порушують публічну безпеку і порядок, припинення правопорушень та дій, що перешкоджають здійсненню повноважень поліції, виносити усне зауваження особам, а у разі невиконання зазначених вимог - уживати передбачених законодавством заходів.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивач діяв у відповідності та в межах зазначеного наказу.

Законом, що визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні є Закон України «Про охорону праці» № 2694-XII від 14.10.1992.

Згідно статті 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Дія цього Закону поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих (ст. 2 Закону).

Статтею 22 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

З метою врегулювання питань, пов'язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України розроблено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ від 27.12.2002 № 1346 (далі - Порядок № 1346).

Відповідно до пункту 2.1. Порядку № 1346 розслідуванню підлягають в тому числі раптові погіршення стану здоров'я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою.

Згідно з п. 2.2. Порядку № 1346 за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов'язків.

Відповідно до п. 2.4. Порядку № 1346 якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов'язаний з виконанням службових обов'язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2).

Згідно із положеннями пункту 3.8. Порядку № 1346 комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов'язана протягом трьох діб після утворення комісії: обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; з'ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов'язків (не пов'язаний з виконанням службових обов'язків); скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п'яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію.

Відповідно до пункту 3.9. Порядку № 1346 комісія з розслідування визнає, що нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків, якщо він стався в період проходження служби під час, зокрема: перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - роботи) протягом робочого часу або, за дорученням керівника, в неробочий час; провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий.

Згідно з пунктом 3.11. Порядку № 1346 комісія з розслідування визнає, що нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі зі злочинністю, якщо він трапився в період проходження служби, зокрема: унаслідок безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов'язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо).

Комісія визнає, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків, якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався: за обставин, не пов'язаних з виконанням службових обов'язків, зазначених у пунктах 3.9, 3.10, 3.11; унаслідок отруєння алкоголем, наркотичними або іншими отруйними речовинами, а також унаслідок їх дії (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком; під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду; у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього Порядку, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів прокуратури; унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

В Порядку № 1346 визначені підстави для прийняття актів форми Н-1* (НТ*) та визначено, які саме наслідки повинні настати, щоб вважати чи нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків чи ні.

Виходячи з матеріалів справи, доказів поданих сторонами суд приходить до висновку, що позивач отримав тілесні ушкодження перебуваючи на робочому місці, на території відділу, в робочий час, в період проходження служби та під час виконання службових обов'язків направлених на охорону громадського порядку, громадської безпеки, збереження власності.

Стосовно позовної вимоги позивача про зобов'язання Головного управління Національної поліції у Вінницькій області за фактом нещасного випадку, що стався 04.11.2017 з старшим інспектором - черговим сектору реагування патрульної поліції № 3 Могилів - Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області майором поліції ОСОБА_1 відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що стався в органах і підрозділах системи МВС, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 № 1346 скласти Акти за формою Н-5* та Н-1*, за висновком яких вказати, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і пов'язаний із виконанням службових обов'язків та взяти зазначений випадок на облік, суд зазначає наступне.

Приписами статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого розгляду адміністративних справ.

Отже, завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Крім того, суд враховує, що Європейським судом з прав людини у пункті 145 рішення від 15.11.1996 року по справі Чахал проти Об'єднаного Королівства вказано про те, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

У свою чергу, приписами статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 по справі №1-12/2003).

Крім того, згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 року у справа № 461/2579/17, від 20.03.2018 року у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 року справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі "Брайєн проти Об'єднаного Королівства" (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 208/8402/14-а та від 29 березня 2018 року справі № 816/303/16.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі "Олссон проти Швеції" від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судом враховано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі № 804/14800/14.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На думку суду, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконано та не доведено правомірність та законність висновків спірних рішень, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 1409,60 грн, підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-77, 90, 139, 143, 194, 242 - 247, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Акт розслідування нещасного випадку, що стався 04.11.2017 року Могилів-Подільський ВП ГУНП у Вінницькій області від 27.02.2018 року за Формою Н-5*, що стався з старшим інспектором-черговим сектору реагування патрульної поліції № 3 Могилів - Подільського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області майором поліції ОСОБА_1, за висновком якого нещасний випадок стався в період проходження служби не при виконанні службових обов'язків.

3. Визнати протиправним та скасувати акт про нещасний випадок невиробничого характеру від 27.02.2018 року за формою НТ*, що стався з старшим інспектором -черговим сектору реагування патрульної поліції №3 Могилів - Подільського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області майором поліції ОСОБА_1, за висновком якого нещасний випадок стався в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків.

4. Зобов'язати Головне управління Національної поліції у Вінницькій області за фактом нещасного випадку, що стався 04 листопада 2017 року з старшим інспектором - черговим сектору реагування патрульної поліції №3 Могилів - Подільського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області майором поліції ОСОБА_1 відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що стався в органах і підрозділах системи МВС, затвердженого наказом МВС України № 1346 від 27.12.2002 скласти акти за формою Н-5* та Н-1*, за висновком яких вказати, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і пов'язаний із виконанням службових обов'язків та взяти зазначений випадок на облік.

5. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (, адреса: 21050, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Театральна, будинок 10) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце реєстрації: 08131, АДРЕСА_1) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 409 (одна тисяча чотириста дев'ять) гривень 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.