Справа № 260/1117/18
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2019 року м. Ужгород№ 260/1117/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання Костелей І.Ф.,

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (вул. Минайська, 15/115, м. Ужгород, 88018, ІПН - НОМЕР_1), подану в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (вул. Набережна, 40, с. Білки, Іршавський район, Закарпатська область, 90132, ІПН - НОМЕР_2), до Державної служби України з безпеки на транспорті (просп. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, код 39816845) про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі представник позивача) в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач), якою просив: 1) визнати протиправними та скасувати постанови управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарських штрафів №№ 069635, 069636, 069637, 069638, 069639, 069640, 069641, 069642, 069643, 069644, 069645, 069646, 069647, 069648, 069649, 069650, 069651, 069652 від 03 вересня 2018 року; 2) покласти на відповідача судові витрати позивача.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

20 листопада 2018 року винесена ухвала про перехід до загального позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 липня 2018 року посадовими особами відповідача було проведено перевірку автомобільного перевізника фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, за результатами якої складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 064661 від 10 липня 2018 року, зі змісту якого вбачається, що позивач здійснював міжнародні автомобільні перевезення без оформлення щоденних реєстраційних листів режиму праці та відпочинку водія за 10 липня 2018 року та попередні 28 діб. На виконання адвокатського запиту відповідач надав копію акту № 064661, бланку підтвердження діяльності від 29.06.2018 року, повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення, доказу повідомлення позивача та копії оскаржуваних постанов. Позивач вважає, що акт № 064661 стосується періоду з 30 червня 2018 року по 10 липня 2018 року, натомість, оскаржуваними постановами накладено стягнення за період з 12 червня 2018 року по 29 червня 2018 року включно, тобто, за період, коли водій не здійснював перевезень. Разом з тим, відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, тобто, за триваюче правопорушення можна притягнути до відповідальності тільки один раз. Зазначена позиція узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановою у справі № 21-89а13 та з постановою у справі № 21-155а13. На підставі вищенаведеного просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві, просив їх задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з тим що 10 липня 2018 року контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Полтавський області, відповідно до направлення на перевірку №005947 від 06.07.2018 року, на 207 км а/д М-03 «Київ Харків КПП «Довжанський», проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення вантажів, під час якої був зупинений транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_3, що належить ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ № 674738. Посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області було встановлено наявність в транспортному засобі цифрового тахографа, з метою подальшої перевірки дотримання водієм режимів праці та відпочинку, визначених ЄУТР, водію було запропоновано надати карту водія або роздрукувати дані роботи тахографа. ОСОБА_4 в порушення вимог ЄУТР, Закону України «Про автомобільні транспорт», Інструкції № 385, не надав для перевірки на законну вимогу контролюючої особи бланк підтвердження діяльності водія за період з 30.06.2018 р. по 12.06.2018 р., який би вказував на те, що в окремі дні, він не працював та перебував на відпочинку, лікарняному , відпустці, тощо. Відповідач вказує на те, що у водія ОСОБА_4, на момент перевірки був відсутній бланк підтвердження діяльності, який необхідно було заповнити перед рейсом транспортним підприємством та водієм. Під час перевірки були виявлені порушення, відповідальність за які передбачена абз. 11 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема: управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів з 30.06.2018 р. по 12.06.2018р. Виявлені порушення були зафіксовані в акті проведення перевірки № 064661 від 10.07.2018р та у направленні на перевірку № 005947 від 06.07.2018 р. визначено вид перевірки рейдова. 23.08.2018р. Відповідачем через засоби поштового звязку було відправлено запрошення на розгляд справи по акту № 064661 від 10.07.2018 р. рекомендованим листом із повідомленням про вручення адресоване ОСОБА_3 На розгляд справи 30.08.2018р. позивач не зявився, клопотання про перенесення розгляду справи від нього не надходило. На підставі вищенаведеного відповідачем було винесено оскаржувані постанови. На підставі зазначеного вище просить у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, проти задоволення таких заперечив, посилаючись на правомірність оскаржуваних постанов. У звязку з вищенаведеним просить суд відмовити у задоволенні позову з мотивів, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами субєктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України «Про автомобільний транспорт».

Ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема, встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань автомобільного транспорту забезпечує проведення державної політики на автомобільному транспорті через урядові органи державного управління на автомобільному транспорті, службу міжнародних автомобільних перевезень та місцеві органи виконавчої влади і органи місцевого самоврядування. Нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади з питань автомобільного транспорту, видані в межах його компетенції, обовязкові до виконання на території України.

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно із пунктами 3, 21, 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року (далі - Порядок №1567), Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління є органом державного контролю на автомобільному транспорті. Державний контроль здійснюється посадовими особами органу шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. При виявленні порушення законодавства складається акт, на підставі якого керівник органу державного контролю виносить постанову про застосування фінансових санкцій, що є обовязковою для виконання.

Відповідно до Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого Указом Президента України 06.04.2011 року №387/2011, Постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті» від 29.02.2012 року №153, Розпорядження Кабінету Міністрів України Питання Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті №628р від 29.08.2012 року, Управління Укртрансінспекції у областях відповідно до покладених на них завдань у відповідному регіоні здійснюють державний контроль за виконанням субєктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту загального користування, правил перевезень пасажирів і вантажів; дотриманням вимог нормативно-правових актів, стандартів і норм, що регулюють перевезення пасажирів і вантажів наземним транспортом.

Ч. 8 ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобовязані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобовязані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обовязків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Згідно із п. 1.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України від 01.06.2010 року №340 (далі - Положення) це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Відповідно до п. 1.3 Положення вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Пунктом 6.1 Порядку встановлено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно із пунктом 1.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та звязку України від 24.06.2010 року №385 (далі - Інструкція №385) встановлено, що ця Інструкція поширюється на суб'єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Відповідно до п. 1.4 Інструкції №385 адаптація тахографа до транспортного засобу - оновлення або підтвердження параметрів автомобільного транспортного засобу, що зберігаються у памяті тахографа, до яких залежно від типу тахографа належать: ідентифікаційний номер (VIN-код) та номерний знак (цифри та літери, нанесені на номерному знаку, - VRN) автомобільного транспортного засобу, розмір застосованих пневматичних шин, результати визначення константи тахографа «k», характеристичного коефіцієнта автомобільного транспортного засобу «w», ефективного кола шини «l», а також показники часу, пробігу, граничного значення швидкості, на яке налаштований обмежувач швидкості транспортного засобу (за наявності). Термін «адаптація тахографа до транспортного засобу», за визначенням ЄУТР, - «калібрування»; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно із пунктами 3.3, 3.6 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом зокрема: своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.

З 20.12.2010 року набула чинності Поправка №6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, підписаної в Женеві 01.07.1970 року в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт надання Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 10 липня 2018 року посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Полтавській області, яке є структурним підрозділом державної служби України з безпеки на транспорті були проведені заходи державного контролю на автомобільному транспорті щодо автомобільного перевізника фізичної особи підприємця ОСОБА_3.

З результатами перевірки, відповідачем було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 064661 від 10.07.2018 року, бланк документу № 064661. Згідно з актом № 064661, позивач здійснював міжнародні автомобільні перевезення без оформлення щоденних реєстраційних листів режиму праці та відпочинку водія за 10.07.2018 року та попередні 28 діб. В ході перевірки було надано бланк підтвердження діяльності водія від 30.06.2018 року за період з 30.06.2018 року по 10.07.2018 року без оформлення щоденних листів режиму праці та відпочинку водія.

Реєстраційний листок режиму праці та відпочинку (тахограма, тахокарта) є носієм інформації про дотримання водієм транспортного засобу режиму праці та відпочинку при здійсненні автомобільних перевезень, а їх відсутність під час державного контролю підтверджує порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно із ст. 59 Закону України «Про автомобільний транспорт» на території України повинні виконуватись вимоги встановлення та використання на транспортних засобах, які призначаються для міжнародних перевезень, контрольних приладів (тахографів) реєстрації режимів праці та відпочинку водіїв, передбачені законодавством країн, на території яких виконується перевезення.

Слід зазначити, що тахографи (контрольні пристрої автомобіля) існують двох видів: аналогові з використанням тахокарт та цифрові з використанням особистої картки водія згідно інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затверджена наказом Міністерства транспорту та звязку України № 385 від 24.06.2010 року.

Абз. 11 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено адміністративну-господарську відповідальність за управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку у виді штрафу у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян що становить 680,00 грн.

Вказане порушення встановлюється відповідачем за допомогою тахокарт, які зобовязаний мати при собі водій. Не предявляючи інспектуючим особам щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку, автомобільний перевізник вчиняє порушення.

03.09.2018 року, керівником управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області було винесено щодо позивача 18 постанов про застосування адміністративно господарських штрафів №№ 069635, 069636, 069637, 069638, 069639, 069640, 069641, 069642, 069643, 069644, 069645, 069646, 069647, 069648, 069649, 069650, 069651, 069650 на загальну суму 12 240,00 (680х18).

На здійснений 12.09.2018 року адвокатський запит № 46/18-1 управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області надало копії Акту № 064661, міжнародної товарно-транспортної накладної серії А№27228, бланку підтвердження діяльності від 29.06.2018 року, повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення, доказу повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення, доказу повідомлення позивача та оскаржуваних постанов №№52.

Із отриманих від відповідача матеріалів вбачається, що 10.07.2018 року відповідачем були проведені заходи державного контролю щодо позивача, що стверджується актом №064661. Під час контролю відповідачем було встановлено, що позивачем здійснювалися міжнародні вантажні перевезення за маршрутом з Чеської Республіки до України (м. Северодонецьк) та отримано копію бланку підтвердження діяльності від 29.06.2018 року, із якого вбачається, що водій ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, водійське посвідчення FJ976138, протягом періоду часу з 15:30 години 27.02.2018 року по 06:00 годину 30.06.2018 року керував транспортним засобом, який не підпадає під дію положень Регламенту (ЄС) 561/2006 чи ЄУТР (тобто, не здійснював міжнародних перевезень).

За результатами розгляду акту №064661 відповідач виніс постанови №52, кожна із яких містить конкретну, на думку відповідача, дату управління транспортним засобом без тахокарт, зокрема за період з 12.06.2018 року по 29.06.2018 року включно.

Постанови №52 були винесені за період, протягом якого, згідно із бланком підтвердження діяльності від 29.06.2018 року, водій ОСОБА_4 керував транспортним засобом, який не підпадає під дію положень Регламенту (ЄС) 561/2006 чи ЄУТР, тобто, тахокарти за зазначений період не складалися.

Бланк підтвердження діяльності є документом, що оформлюється перевізником у разі, коли водій здійснював роботу, не повязану із міжнародними вантажними перевезеннями, із зазначенням періоду та даних водія. Чинне законодавство України вимог до бланку підтвердження діяльності не містить.

Обставина того, що бланк підтвердження діяльності від 29.06.2018 року був наданий відповідачем на адвокатський запит свідчить про його обізнаність у даній обставині та протиправність його постанов №№52.

У акті №064661 зазначено, що «вході перевірки було надано бланк підтвердження водія від 30.06.2018 року, за період з 30.06.2018 року по 10.07.2018 року без оформлення щоденних листів режиму праці та відпочинку водія».

Таким чином, акт № 064661 стосується періоду часу з 30.06.2018 року по 10.07.2018 року, а оскаржуваними постановами №№52 накладено стягнення за період з 12.06.2018 року по 29.06.2018 року включно, тобто за період, коли водій не здійснював перевезень.

За встановлених під час розгляду справи обставин, суд дійшов висновку, що Акт від 10.07.2018 року № 064661 не містить достатньої інформації на підставі якої можна дійти висновку, що позивачем було допущено порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», а оскаржувані постанови, прийняті на підставі вказаного акта, є протиправними і підлягають скасуванню.

Посилання відповідача під час винесення оскаржуваних постанов на частину третю статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», якою встановлено, що при вчиненні однією особою двох або більше правопорушень адміністративно-господарський штраф накладається за кожне правопорушення окремо не приймається судом до уваги, оскільки таке порушення як управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку є одним порушенням, за яке встановлено одну санкцію у вищевказаному розмірі.

Не виконуючи протягом певного періоду обов'язку ведення щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку, перевізник вчиняє продовжуване порушення.

Враховуючи, що відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, за дії (бездіяльність), які у своїй сукупності складають єдине продовжуване чи триваюче правопорушення, можливо притягнути до відповідальності лише один раз.

Отже, за вчинення порушень, про які йдеться у абзаці 11 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», контролюючий орган може застосувати за одне порушення одну фінансову санкцію у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (680 грн.), незалежно від кількості виявлених під час перевірки такого перевізника випадків невиконання щоденного реєстраційного листка режимів праці та відпочинку за попередній період.

Положення ч. 2 ст. 77 КАС України встановлює, що саме суб'єкт владних повноважень повинен довести правомірність свого рішення, надати докази, що свідчать про правомірність його дій чи законність прийнятих рішень, а не фізична особа, яка звернулася за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Отже, враховуючи сукупність встановлених вище обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи положення вказаних норм, суд вважає за необхідне стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (вул. Набережна, 40, с. Білки, Іршавський район, Закарпатська область, 90132, ІПН - НОМЕР_2) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (просп. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, код 39816845) суму судового збору в розмірі 704,80 грн., сплаченого згідно з квитанцією від 16.10.2018 року № 23503 (а.с. 5).

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 241-246, 255, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 (вул. Минайська, 15/115, м. Ужгород, 88018, ІПН - НОМЕР_1), подану в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (вул. Набережна, 40, с. Білки, Іршавський район, Закарпатська область, 90132, ІПН - НОМЕР_2), до Державної служби України з безпеки на транспорті (просп. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, код 39816845) про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати постанови управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарських штрафів №№069635, 069636, 069637, 069638, 069639, 069640, 069641, 069642, 069643, 069644, 069645, 069646, 069647, 069648, 069649, 069650, 069651, 069652 від 03 вересня 2018 року.

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (вул. Набережна, 40, с. Білки, Іршавський район, Закарпатська область, 90132, ІПН - НОМЕР_2) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (просп. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, код 39816845) суму судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок), сплаченого згідно з квитанцією від 16.10.2018 року № 23503.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя ОСОБА_5