Справа № 826/5589/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 січня 2019 року № 826/5589/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_1
до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просив: - скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 10.01.2018 року №; - скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 10.01.2018 року №; - скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 10.01.2018 року №; - скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 10.01.2018 року №; - скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7 від 10.01.2018 року щодо ОСОБА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ФОП ОСОБА_1 у своїй діяльності здійснює продаж товарів за передплатою у мережі інтернет, у більшості випадків дистанційно, лише інколи здійснював видачу замовлень, використовуючи орендоване раніше приміщення за адресою: АДРЕСА_2 За таких обставин, у ФОП ОСОБА_1 відсутня необхідність залучати найманих працівників. Однак, за наслідками фактичної перевірки 15.12.2017 року контролюючий орган дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_3 працює у ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, оскільки ФОП ОСОБА_1 зареєстрований 25.09.2017 року за номером запису: 2046229, і діяльність у магазині "IROOM STORE" розпочав лише 01.12.2017 року за договором суборенди частини нежитлового приміщення від 01.12.2017 року №1/17 та продовжував до 31.12.2017 року. В той же час, ФОП ОСОБА_3 зареєстрований 18.01.2017 року за номером запису: 0008976. Проте, уповноважені особи контролюючого органу не взяли до уваги такі обставини та за наслідками фактичної перевірки податковий орган застосував до позивача своїми рішеннями негативні санкції. При цьому, уповноважені особи контролюючого органу дійшли висновку лише на підставі пояснень ОСОБА_3, який перебував, на час фактичної перевірки за адресою: АДРЕСА_2, у стресовому стані та свої пояснення надавав за вказівкою інспекторів.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача до суду не прибув, проте направив відзив на позов, в якому позов не визнав.

Зокрема зазначив, що в ході фактичної перевірки інспекторами було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснює продаж мобільних телефонів (айфонів) та аксесуарів з наданням гарантійного терміну на обслуговування. Вказана техніка відноситься до групи 85 "Електричні машини, обладнання та їх частини, апаратура для запису або відтворення зображення і звуку, їх частини та приладдя", який зазначений в переліку технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту або гарантійній заміні відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2017 року №231 "Про затвердження груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування РРО". Також на час перевірки було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 допускає до роботи працівника без укладення трудового договору та без подання повідомлення про прийняття працівника на роботу до контролюючого органу, а саме громадянин ОСОБА_3, працює з січня 2017 року на посаді продавця-консультанта. Дана інформація була підтверджена власними поясненнями ОСОБА_3

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 повідомив, що він є фізичною особою-підприємцем і здійснює діяльність з січня 2017 року за адресою, за якою проводилась перевірка. Однак, при собі під час перевірки документів з приводу свого ФОП не мав, тому "розтірявся", "не знав що писать, а тому питав у перевіряючих", "писав під диктовку". ОСОБА_1 на частині цієї території здійснює діяльність з вересня 2017 року. В своїй діяльності як фізичні особи - підприємці з ОСОБА_1 не пов'язані.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 повідомив, що він є головним державним ревізором-інспектором ГУ ДФС у м. Києві і здійснював особисто фактичну перевірку за адресою: АДРЕСА_2. Так, з Офісу ДФС надійшла інформація, що громадянин звернувся до продавців за адресою, де знаходиться магазин мобільних телефонів у торгівельному центрі "IROOM STORE", щодо ремонту мобільного телефону, однак йому відмовили, тоді він звернувся зі скаргою. ДФС передала інформацію до податкової міліції і вже ними було з'ясовано, що за тією адресою (окрема територія 20х30 кв.м) здійснюють діяльність ФОП ОСОБА_7 який займається ремонтними роботами та ФОП ОСОБА_1 - мобільними телефонами. Виїхали з фактичною перевіркою за цією адресою. Там знаходились громадянин ОСОБА_3 і громадянин ОСОБА_5. Вони повідомили, що ОСОБА_3 працює на ФОП ОСОБА_1, а ОСОБА_5 на ФОП ОСОБА_7 Інспектори пред'явили направлення, посвідчення, тобто всі документи. При цьому, громадянин ОСОБА_3 не спростовував, що він працює на ФОП ОСОБА_1. Громадянин ОСОБА_3 отримав копію наказу, направлення, ознайомився з ними. При опитуванні підтвердив, що дійсно, від імені ФОП ОСОБА_1 був проданий мобільний телефон, що ця обставина мала місце. За наслідками перевірки склали акт і пішли. Зауважень зі сторони ОСОБА_3 ніяких не надходило.

Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд за згодою представника позивача завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 06.12.2017 року №14247 головними державними ревізорами-інспекторами ОСОБА_4 та Мельник Д.С. у період з 07.12.2017 року по 15.12.2017 року проведена фактична перевірка господарської одиниці - магазину, що розташований за адресою АДРЕСА_2, ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання трудового законодавства, порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій та інших нормативно-правових актів, за наслідками якої складено Акт (довідка) фактичної перевірки від 15.12.2017 року №00109/26/15/42/НОМЕР_2.

Перевіркою встановлено порушення пункту 51.1 статті 51, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України; пункту 1, пункту 2 статті 6 та пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування"; пункту 1 статті 3 Закону України "Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"; частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України.

На підставі Акту перевірки від 15.12.2017 року №00109/26/15/42/НОМЕР_2 Головним управлінням ДФС у м. Києві: - прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Д" від 10.01.2018 року №, яким до позивача застосоване грошове зобов'язання на суму 11880,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції на суму 8610,00 грн. за порушення пункту 51.1 статті 51, підпункту 168.1.1 пункту 161.1 статті 168 Податкового кодексу України; - податкове повідомлення-рішення форми "Д" від 10.01.2018 року №, яким до позивача застосоване грошове зобов'язання на суму 990,00 грн. та штрафна (фінансова) санкція на суму 675,00 грн. за порушення пункту 16.1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України; - винесено рішення № від 10.01.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 5280,00 грн. за порушення пункту 2 статті 6 та пункту 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування"; - винесено рішення № від 10.01.2018 року про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" на суму 1700,00 грн. за порушення пункту 2 статті 6 та пункту 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Також виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7 від 10.01.2018 року на суму 13200,00 грн. відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, акта фактичної перевірки від 15.12.2017 року №00109/26/15/42/НОМЕР_2 та з урахуванням висновку про розгляд заперечення №3/26-15-42-03 від 04.01.2018 року.

Вирішуючи справу по суті, суд дійшов наступних висновків.

Права контролюючих органів визначенні статтею 20 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, зокрема підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 даної статті передбачено право контролюючих органів проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 Податкового кодексу України.

Так, згідно пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України); у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (підпункт 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 80.6 статті 80 Податкового кодексу України під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з'ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з'ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції (пункт 80.7 статті 80 Податкового кодексу України).

Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (пункт 80.10 статті 80 Податкового кодексу України).

Згідно абзацу другого пункту 81.2 та пункту 81.3 статті 80 Податкового кодексу України посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

Керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов'язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).

Матеріали, які є підставами для висновків під час проведення перевірок, визначені статтею 83 Податкового кодексу України, а саме, відповідно до пункту 83.1 вказаної статті: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

За пунктом 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов'язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

За пунктом 86.5 статті 86 Податкового кодексу України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

Згідно пункту 86.7 статті 80 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п'яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

У разі якщо платник податків виявив бажання брати участь у розгляді його заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів, зазначивши про це в запереченні та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, контролюючий орган зобов'язаний повідомити такому платнику податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень та/або листа про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Повідомлення має бути надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Участь керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов'язковою. Такі заперечення є невід'ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків (пункт 86.8 статті 86 Податкового кодексу України).

У відповідності до вищевказаних показів свідка ОСОБА_4, посадовою особою відповідача, що був направлений на проведення фактичної перевірки за господарською діяльністю позивача як один із головних державних ревізорів-інспекторів ГУ ДФС у м. Києві, а також як убачається з поданого відповідачем відзиву на позов, підставами для висновків акта перевірки позивача від 15.12.2017 року №00109/26/15/42/НОМЕР_2 слугували свідчення громадянина ОСОБА_3, згідно яких уповноваженими особами відповідача було встановлено, що останній перебуває у трудових відносинах з позивачем на посаді продавця-консультанта, без укладення трудового договору та без подання повідомлення про прийняття працівника на роботу до контролюючого органу.

Таким чином, перевіряючими під час перевірки було встановлено порушення пункту 51.1 статті 51, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, пункту 16№ підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України; підпунктів 1, 2 пункту 2 статті 6 та пункту 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування"; пункту 1 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"; частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, наслідком чого мало винесення ГУ ДФС у м. Києві оскаржуваних у даній справі податкових повідомлень-рішень.

Однак, згідно зауважень представника позивача, які були зазначені в акті фактичної перевірки від 15.12.2017 року №00109/26/15/42/НОМЕР_2, а також враховуючи його доводи в поданому запереченні на даний акт фактичної перевірки та, власне, беручи до уваги пояснення ОСОБА_3, останній не перебуває з позивачем у трудових відносинах, є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.03.2018 року, а за адресою магазину на день перевірки контролюючим органом, консультував людей з технічного боку, щодо купівлі техніки та жодних продажів товару не здійснював.

Відповідно до частин першої та другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 75 Кодексу).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу)

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга цієї статті).

Відповідно, за наведеного вище суд не вбачає достатніх матеріалів, наявність яких, у відповідності до пункту 83.1 статті 83 Податкового кодексу України, могла б слугувати підставами для прийняття ГУ ДФС у м. Києві у відношенні позивача податкових повідомлень-рішень від 10.01.2018 року №, №, №, № та податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2018 року №Ф-7, оскільки обставини, які мали місце під час проведення фактичної перевірки позивача, ґрунтувались лише на свідченнях, не підкріплених і не підтверджених жодними належними доказами, та які були спростовані, а отже дані податкові повідомлення-рішення та податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправними і підлягають скасуванню.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів суду належними та допустимими доказами правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень від 10.01.2018 року №№, , , та податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2018 року №Ф-7, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

1. Позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 10.01.2018 року №.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 10.01.2018 року №.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 10.01.2018 року №.

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 10.01.2018 року №.

6. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2018 року №Ф-7 щодо ОСОБА_1.

7. Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) судові витрати у сумі 3524,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко