Справа № 824/20/19-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпечені адміністративного позову

10 січня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/20/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1, про забезпечення позову в адміністративній справі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в Чернівецький окружний адміністративний суд із заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області, в.о. начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області Загарюка Миколи Васильовича, в якій просив:

- забезпечити позов шляхом зупинення дії наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області № 4 від 02 січня 2019 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

В обґрунтування зави позивач зазначив, що відповідно до наказу № 742 від 13.11.2018 року у позивача проводилась документальна планова перевірка, за результатами якої складено акт від 11.12.2018 року № 199/24-13-13-04-18/НОМЕР_1, яким встановлені порушення норм податкового законодавства.

Звертав увагу суду на те, що 20.12.2018 року позивачем подано заперечення на акт перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування обчислення, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року. Предметом оскарження вищевказаної перевірки є неправильне застосування операторів математичних співвідношень та оскарження результатів розрахунків, отриманих перевіряючими в результаті проведення математичних дій з додаванням і відніманням багатоцифрових чисел.

08.01.2019 року на адресу позивач надійшов наказ Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області № 4 від 02 січня 2019 року та повідомлення № 3 від 02 січня 2019 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

На думку позивача, спірний наказ Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області № 4 від 02 січня 2019 року є протиправним, прийнятий з порушенням вимог підпункту 78.1.5. пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, та суттєво порушує його права і інтереси, оскільки ним протиправно призначена повторна документальна позапланова невиїзна перевірка підприємницької діяльності в цілому, а не з питань, що були предметом оскарження.

Враховуючи наведені позивачем обґрунтування заяви, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ'я сторін.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Таким чином, заходи забезпечення позову не мають дискримінаційного характеру стосовно жодної із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ'я сторін.

Відповідно до частини першої та другої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Із викладених норм видно, що законодавець визначив підстави для ухвалення рішення про забезпечення позову у справі, зокрема, такими є:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

- наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності;

- наявні ознаки очевидного порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

У пункті 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008 р. надано роз'яснення, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Із аналізу наведеного видно, що обов'язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову є обґрунтована заява сторони в тому рахунку - із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та неможливість в подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи.

З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Звертаючись з із заявою позивачем не наведено обґрунтувань та не надано доказів, які б дали можливість суду встановити наявність чи відсутність обставин, які б вказували на очевидні ознаки протиправності оскаржуваного рішення.

Відтак, вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб, на думку суду є неможливим, оскільки у такому випадку фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Із аналізу наведених норм випливає, що забезпечення адміністративного позову можливе виключно за наявності вищевказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.

Водночас, у даному випадку, вирішення питання про забезпечення позову може трактуватись, як передчасне вирішення спірних правовідносин, в той час, коли суд позбавлений можливості належним чином оглянути та дослідити достатні та об'єктивні докази, які стали підставою для прийняття спірного рішення.

При цьому, позивачем не наведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у випадку оскарження вищевказаного наказу. В силу вимог статті 56 ПК України рішення прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку і грошові зобов'язання, що оскаржуються, вважаються неузгодженими до закінчення процедури адміністративного оскарження або до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Видання ж наказу про призначення документальної невиїзної перевірки не створює небезпеки інтересам платника податків, оскільки сам собою факт проведення перевірки не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду особі та не призводить до настання невідворотних негативних наслідків. Проведення перевірки є лише процедурою встановлення обставин, які необхідні для контролю за правильністю нарахування і сплати податків та інших обов'язкових платежів. При цьому, за результатами такої перевірки може бути і не встановлено будь-яких порушень платником податків вимог податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби.

Слід зазначити, що сама лише незгода позивача із рішеннями суб'єкта владних повноважень та намір звернення до суду з позовом про їх скасування ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Позивачем у заяві не обґрунтовано неможливості в подальшому без зупинення дії наказу, відновити свої права чи права третіх осіб.

Окремо суд звертає увагу на те, що в разі зупинення дії наказу судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення, за відсутності в тому числі відповідних доказів, які б свідчили про очевидну протиправність рішення відповідача.

Судом встановлено, що в наведених обґрунтуваннях заявника та в матеріалах справи відсутні об'єктивні докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або ж існує імовірність неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів в подальшому без вжиття таких заходів.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову.

Керуючись статтями 150, 154, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпепечення позову відмовити.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Боднарюк О.В.