Справа № 540/2281/18
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2281/18
14 год. 20 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Морської Г.М.,

при секретарі: Кованій В.А.,

за участю:

представника позивачів - ОСОБА_1,

представника відповідача - Рябітченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (далі-позивачі) звернулись до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі-відповідач), в якому просять:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства "ТУНІКС" земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Новопавлівської сільської ради Великоолександрівського району для ведення фермерського господарства, із земель, раніше наданих засновнику фермерського господарства ОСОБА_13 для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно Державного акту на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення Новопавлівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 29 жовтня 1992 року №19, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за НОМЕР_11, загальною площею 51,62 га;

- зобов'язати відповідача надати позивачам дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) із земель, раніше наданих засновнику фермерського господарства ОСОБА_13 для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно Державного акту на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення Новопавлівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 29 жовтня 1992 року №19, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за НОМЕР_11, загальною площею 51,62 га.

Ухвалою від 12.11.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, учасникам справи надано строк для подання заяв по суті справи, судове засідання призначене на 03.12.2018 року о 11:00 год.

Ухвалою від 03.12.2018 року за клопотанням представника позивачів судове засідання відкладено до 12.12.2018 року.

Ухвалою від 12.12.2018 року за клопотанням представника позивачів судове засідання відкладено до 14.01.2019 року.

14.01.2019 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі звернулися до відповідача із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства земельних ділянок у розмірі, що не перевищує земельну частку (пай), за рахунок земель, раніше наданих в оренду засновнику ФГ "ТУНІКС" ОСОБА_13 для ведення фермерського господарства. За результатами розгляду заяв позивачів про надання дозволу на розробку проектів землеустрою, позивачам повідомлено, що оскільки земельна ділянка надавалася у користування ОСОБА_13, право на безоплатну передачу у власність земельної частки (паю) має лише він, іншим позивачам відмовлено в задоволені клопотань. Відмова відповідача оформлена листом №6788/0-2749/0/95-18 від 08.10.2018 року. Не погодившись із висновком відповідача, позивачі зазначили, що відповідно до ст. 7 ЗУ "Про фермерське господарство", ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, члени фермерських господарства мають право отримати безоплатно у власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Також, посилання відповідача у відмові на п.7 ст.118 ЗК України, позивачі вважають невмотивованим, у зв'язку із відсутністю обгрунтувань змісту вказаної підстави для відмови в задоволенні заяв. Тому, за наведених обставин, вважають відмову відповідача протиправною.

Представник позивачів у судовому засіданні підтримала позовні вимоги із підстав, зазначених у позові, просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у відзиві заперечив проти позову, зазначивши, що доводи, викладені у позовній заяві, є безпідставними, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачі звернулися до Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства, земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства загальною площею 51,62 га., із земель раніше наданих засновнику ФГ «ТУНІКС» ОСОБА_13 на підставі Державного акту на право постійного користування землею. Відповідач, розглянувши вказані заяви, листом від 08.10.2018 р. № 6788/0-2749/0/95-18 відмовив позивачам в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки має лише засновник фермерського господарства ОСОБА_13, якому надавалася земельна ділянка на праві постійного користування. У зв'язку із смертю вказаної особи, право постійного користування земельної ділянки припинилося. Таким чином, відмова викладена у листі відповідача повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Разом з тим, відповідач відмітив, що прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є виключними, тобто дискреційними повноваженнями відповідача, а тому суд не вправі втручатися в діяльність органу виконавчої влади шляхом зобов'язання такого органу приймати рішення.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти позову із підстав, викладених у відзиві, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до нової редакції Статуту фермерського господарства "ТУНІКС", затвердженого протоколом загальних зборів членів ФГ "ТУНІКС" від 28.03.2018 року, до складу ФГ входять: засновники - ОСОБА_3 (голова ФГ), ОСОБА_14, ОСОБА_15, члени фермерського господарства - ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7

Відповідно до Статті 8 Статуту, до земель ФГ "ТУНІКС" належать земельні ділянки, отримані (придбані) засновником у власність, постійне користування та надані господарству в оренду. ФГ "ТУНІКС" створене за рахунок земель, наданих засновнику ФГ ОСОБА_13 для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно Державного акту на право постійного користування землею серія НОМЕР_12, виданого на підставі рішення XI сесії Новопавлівської сільської Ради народних депутатів Великоолександрівського району Херсонської області , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за НОМЕР_13, загальною площею 51,62 га. Фермерське господарство "ТУНІКС" користується вказаною земельною ділянкою.

У вересні 2018 року позивачі подали до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області письмові заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, як членам фермерського господарства, в розмірі земельної частки (паю), на території Новопавлівської сільської ради Великоолександрівського району для ведення фермерського господарства, із земель, раніше наданих засновнику фермерського господарства ОСОБА_13 для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно Державного акту на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення Новопавлівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 29 жовтня 1992 року №19, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за НОМЕР_11, загальною площею 51,62 га, у яких було зазначено, що заявники не використали право на безоплатне отримання земельної ділянки за даним цільовим призначенням, до заяви додані відповідні документи, визначені Законом України "Про фермерське господарство" та Земельним кодексом України.

Листом від 08.10.2018 року № 6788/0-2749/0/95-18 відповідач відмовив ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 у задоволенні заяв про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність на території Новопавлівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області для ведення особистого селянського господарства. Причинами відмови зазначив наступне.

"…Оскільки, земельна ділянка надавалася у користування ОСОБА_13, право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) згідно чинного законодавства має лише ОСОБА_13

За інформацією відділу у Великоолександрівському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області громадянин ОСОБА_13 помер.

Враховуючи викладене у Головного управління відсутні правові підстави для задоволення Ваших клопотань.

Додатково повідомляємо, що відповідно до Статуту фермерського господарства «Тунікс», затвердженого рішенням зборів господарства від 28.03.2018 р., гр. ОСОБА_13, якому надано земельну ділянку на підставі державного акта на право постійного користування серії НОМЕР_14, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 20.04.1998 р. за НОМЕР_13, відсутній серед членів даного фермерського господарства.

Виходячи з вищезазначеного, повідомляємо що у Головного управління відсутні правові підстави для задоволення Ваших клопотань, в зв'язку з невідповідністю місця розташування земельних ділянок вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме пункту 7 статті 188 Кодексу».

Позивачі вважають, що така відмова порушує їхні права, у зв'язку із чим звернулися до суду.

Надаючи оцінку обґрунтованості доводів позивачів про протиправність відмови відповідача, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За приписами частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради (ч. 1 ст. 32 ЗК України).

Частиною 1 статті 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської ради, де знаходиться фермерське господарство.

Особливості надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства визначені Земельним кодексом України та Законом України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 року № 973-ІV (далі - Закон № 973-ІV).

Згідно із ст. 7 Закону № 973-ІV надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Так, відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 973-ІV члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності із земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради (ч. 2 ст.13 Закону № 973-ІV).

Таким чином, ч. 1 ст. 32 ЗК УКраїни та ч. 2 ст. 13 Закону № 973-ІV передбачено право членів фермерського господарства на отримання безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, для фермерського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

За приписами ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної передачі є невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є невідповідність місця розташування земельної ділянки, яку громадянин має намір отримати у власність, вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також містобудівної документації та схем землеустрою.

Варто відмітити, що інших підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність Земельний кодекс не визначає.

Як зазначено вище, відмова відповідача у наданні позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою, що викладена у листі від 08.10.2018 року № 6788/0-2749/0/95-18 ґрунтується, зокрема, на тому, що право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки має лише той член фермерського господарства, який раніше отримав її у користування.

Обгрунтовуючи таку підставу для відмови, відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.06.2018 року № 816/1920/17.

Надаючи оцінку таким доводам відповідача, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що Державний акт на право довічного успадкованого володіння землею виданий ОСОБА_13 для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі рішення Новопавлівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 29.10.1992 року №19.

Фермерське господарство "ТУНІКС", як вбачається зі статуту Господарства, створено за рахунок вказаної вище земельної ділянки, яка надана у користування засновнику Господарства, ОСОБА_13.

Позивачі є членами ФГ "ТУНІКС".

Отже, зазначена земельна ділянка фактично використовується фермерським господарством «ТУНІКС», яке й було створене для цілей, визначених Статутом юридичної особи, а саме для ведення фермерського господарства з метою виробництва товарної сільськогосподарської продукції.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 13.03.2018 у справі №348/992/16-ц, згідно якої визначено, що після укладення договору тимчасового користування землею, в тому числі на умовах постійного користування, фермерське господарство реєструється у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов'язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

На час отримання ОСОБА_13 земельної ділянки у довічне успадковуване володіння та створення ФГ "ТУНІКС" (1992 р.) діяли норми Земельного кодексу України від 18.12.1990 року та Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" від 20.12.1991 року № 2009-ХІІ (далі - Закон № 2009-ХІІ), яким визначалися правові основи створення та діяльності селянських (фермерських) господарств в Україні.

Земельним кодексом України від 18.12.1990 року, зокрема, статтею 6 передбачено, що громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2009-ХІІ селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання переважно особистою працею членів цього господарства виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою і реалізацією.

На ім'я голови селянського (фермерського) господарства видається Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею або приватної власності (ч. 4 ст. 2 Закону № 2009-ХІІ).

Земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства надаються громадянам за їх бажанням у довічне успадковуване володіння, приватну власність або в оренду ( ч. 1 ст 5 Закону № 2009-ХІІ).

Для ведення селянського (фермерського) господарства надаються у довічне успадковуване володіння і приватну власність земельні ділянки, розмір яких не повинен перевищувати 50 гектарів сільськогосподарських угідь і 100 гектарів усіх земель ( ч. ст. 6 Закону № 2009-ХІІ).

Після одержання Державного акта на право приватної власності або довічного успадковуваного володіння землею чи укладення договору на оренду селянського (фермерського) господарства підлягає державній реєстрації в районній, міській Раді народних депутатів, що надала земельну ділянку у довічне успадковуване володіння, приватну власність або користування (ч. 1 ст. 8 Закону № 2009-ХІІ).

Після відведення земельної ділянки в натурі і одержання Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, приватної власності або договору на оренду земельної ділянки та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи; одержує печатку із своїм найменуванням і адресою; відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку (ч. 1 ст. 8 Закону № 2009-ХІІ).

Таким чином, із аналізу наведених вище норм Земельного кодексу України від 18.12.1990 року та Закону № 2009-ХІІ слідує, що Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею у розмірі не більше 50 га видавався на ім'я голови та засновника селянського (фермерського) господарства з метою створення (фермерського) господарства для вироблення товарної сільськогосподарської продукції.

Отже, для створення селянського (фермерського) господарства у 1992 році право отримати земельну ділянку на умовах довічного успадковуваного володіння мала тільки особа, яка була засновником ФГ, тобто голова ФГ, а не його члени.

Законодавством України, яке діяло на час отримання ФГ "ТУНІКС" земельної ділянки у розмірі 50 га не було передбачено отримання земельних ділянок кожним членом фермерського господарства на праві довічного успадковуваного володіння чи на праві користування.

Право на отримання земельної ділянки безоплатно у власність членами фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) із земель, наданих їм раніше у користування закріплено у ст.32 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року та у статті 13 Закону України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 року.

Варто відмітити, що на час створення ФГ "ТУНІКС" ні Земельний кодекс України 1990 року, ні Закон України № 2009-ХІІ, ні інші законодавчі акти не містили норм, які б передбачали умови та порядок отримання членами фермерського господарства земельної ділянки у користування у розмірі земельної частки (паю) для подальшого отримання такої земельної ділянки у власність після того, як земельну ділянку у користування вже отримало ФГ в особі його голови. Такого порядку не існує і на сьогодні.

Зважаючи на викладене вище, суд не погоджується із доводами відповідача про необхідність застосування до даних правовідносин висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19.06.2018 року № 816/1920/17, оскільки позивачі, будучи членами ФГ "ТУНІКС" з 1992 року, перебували у такому правовому просторі, що не могли набути земельну ділянку у користування за правилами Закону № 2009-ХІІ для подальшого отримання її у власність, оскільки на час створення ФГ "ТУНІКС" діяла норма, що передбачала надання земельної ділянки для створення ФГ виключно майбутньому голові ФГ.

За таких обставин суд дійшов висновку, що на позивачів розповсюджуються правила ч. 1 ст. 32 ЗК України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 року № 973-ІV щодо одержання безоплатно у власність земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) із земель, раніше наданих у користування ОСОБА_13, як голові ФГ "ТУНІКС" на умовах довічного успадковуваного володіння.

Водночас суд зауважує, що Земельний кодекс України, норми якого діють на сьогодні, у жоден спосіб не обмежує право громадян на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) та не встановлює додаткових умов для реалізації громадянами такого права.

Також, необхідно враховувати, що єдиною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, яку передбачає ЗК України є невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

ГУ Держгеокадастру у Херсонській області листом від 14.05.2018 року відмовляє позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою зазначивши, зокрема, що право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки має лише той член фермерського господарства, який безпосередньо отримав її у користування. Тобто, посилається на підставу, не передбачену ЗК України.

Натомість, відповідач у листі-відмові повідомляє позивачів про відсутність підстав для задоволення їхніх заяв, через невідповідність місця розташування земельних ділянок вимогам законів прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме п.7 ст.118 ЗК України, при цьому неаргументовуючи зміст вказаної норми.

На питання суду, представник відповідача в судовому засіданні не змогла пояснити та надати обґрунтування щодо посилання відповідача на п.7 ст.118 ЗК України як підставу для відмови в задоволенні заяв позивачів.

Відтак, суд вважає зазначену відповідачем підставу у листі-відмові необґрунтованою та безпідставною.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачений Конституцією та законами України.

Відмовляючи позивачам у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою, відповідач, відповідно до пунктів 2-8 ч. 3 ст. 2 КАС України, повинен був діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Отже, перешкоджаючи позивачам в отриманні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності без законних на те підстав, відповідач таким чином перешкоджає позивачам у реалізації законодавчо наданого їм права, чим порушує принципи рівності перед законом та пропорційності, які визначені ст. 2 КАС України.

Відтак, суд приходить до висновку про протиправність відмови відповідача, викладеній у листі від 08.10.2018 року №6788/0-2749/0/95-18.

З приводу доводів відповідача про неможливість задоволення позову у спосіб зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою, оскільки таким чином відбудеться втручання суду у дискреційні повноваження відповідача, суд зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Також поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 року у справі №816/591/15-а.

Отже, у разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Беручи до уваги ту обставину, що у листі-відмові від 08.10.2018 року №6788/0-2749/0/95-18 відповідач не навів законодавчо обґрунтованих підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, суд вважає, що у Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області відсутнє право адміністративного розсуду, відтак належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача надати позивачам вищезазначений дозвіл.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною 2 статті 77 КАС України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірності свого рішення про відмову у наданні позивачам дозволу на розроблення проекту землеустрою.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, а відтак - про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За правилами статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 382 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (; місцезнаходження: вул. Університетська, 136-а, м. Херсон, 73036) щодо відмови ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства "ТУНІКС", земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Новопавлівської сільської ради Великоолександрівського району для ведення фермерського господарства, із земель, раніше наданих засновнику фермерського господарства ОСОБА_13 для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно Державного акту на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення Новопавлівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 29 жовтня 1992 року №19, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за НОМЕР_11, загальною площею 51,62 га.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області (; місцезнаходження: вул. Університетська, 136-а, м. Херсон, 73036) надати ОСОБА_3 (АДРЕСА_5 рнокпп НОМЕР_1), ОСОБА_4 (АДРЕСА_5 рнокпп НОМЕР_2), ОСОБА_5 (АДРЕСА_6 рнокпп НОМЕР_3), ОСОБА_6 (с. Нова Калуга, Великоолександрівський район, Херсонська область, 74110, рнокпп НОМЕР_4), ОСОБА_7 (АДРЕСА_1, 75032, рнокпп НОМЕР_5), ОСОБА_8 (АДРЕСА_7 рнокпп НОМЕР_6), ОСОБА_9 (АДРЕСА_8, рнокпп НОМЕР_7), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_9, рнокпп НОМЕР_8), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_3, 73000, рнокпп НОМЕР_9), ОСОБА_12 (АДРЕСА_4, 73000, рнокпп НОМЕР_10) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як членам фермерського господарства "ТУНІКС", земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), що розташована на території Новопавлівської сільської ради Великоолександрівського району для ведення фермерського господарства, із земель, раніше наданих засновнику фермерського господарства ОСОБА_13 для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно Державного акту на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення Новопавлівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 29 жовтня 1992 року №19, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за НОМЕР_11, загальною площею 51,62 га.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (; місцезнаходження: вул. Університетська, 136-а, м. Херсон, 73036) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_5 рнокпп НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (; місцезнаходження: вул. Університетська, 136-а, м. Херсон, 73036) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_5 рнокпп НОМЕР_2) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (; місцезнаходження: вул. Університетська, 136-а, м. Херсон, 73036) на користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_6 рнокпп НОМЕР_3) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (; місцезнаходження: вул. Університетська, 136-а, м. Херсон, 73036) на користь ОСОБА_7 (АДРЕСА_1, 75032, рнокпп НОМЕР_5) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (; місцезнаходження: вул. Університетська, 136-а, м. Херсон, 73036) на користь ОСОБА_11 ( АДРЕСА_3, 73000, рнокпп НОМЕР_9) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (; місцезнаходження: вул. Університетська, 136-а, м. Херсон, 73036) на користь ОСОБА_9 (АДРЕСА_8, рнокпп 30201193) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (; місцезнаходження: вул. Університетська, 136-а, м. Херсон, 73036) на користь ОСОБА_10 ( АДРЕСА_9, рнокпп НОМЕР_8) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (; місцезнаходження: вул. Університетська, 136-а, м. Херсон, 73036) на користь ОСОБА_6 (с. Нова Калуга, Великоолександрівський район, Херсонська область, 74110, рнокпп НОМЕР_4) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (; місцезнаходження: вул. Університетська, 136-а, м. Херсон, 73036) на користь ОСОБА_8 (АДРЕСА_7 рнокпп НОМЕР_6) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (; місцезнаходження: вул. Університетська, 136-а, м. Херсон, 73036) на користь ОСОБА_12 (АДРЕСА_4, 73000, рнокпп НОМЕР_10) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили надати суду звіт про його виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 16 січня 2019 р.

Суддя Морська Г.М.

кат. 10920100