Справа № 826/227/18
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 грудня 2018 року №826/227/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Генерального консульства України в Ростові-на-Дону про визнання протиправною бездіяльності,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (далі - позивач), до Генерального консульства України в Ростові-на-Дону (далі відповідач, Генконсульство), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати протиправним ухилення відповідача надати необхідне інформаційне сприяння у оформленні паспорта чи іншого документа, необхідного у оформленні паспорта ОСОБА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.02.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.01.2018 року позовну заяву залишено без руху.

12.02.2018 року позивачем через канцелярію суду подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, зміни кількості позовних вимог, яку прийнято судом.

11.07.2018 року представником Міністерства закордонних справ України, який діє у відповідності до вимог Положення про Юридичне управління МЗС, затвердженого Наказом МЗС від 26.09.2017 року №404, подано відзив на адміністративний позов.

12.07.2018 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, яку прийнято судом.

24.07.2018 року позивачем подано через канцелярію суду відповідь на відзив, яку прийнято судом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем не була надана належна консульсько-правова консультація з питання отримання паспорта, оскільки про те, що отриманню паспорта має передувати оформлення довідки про належність дитини громадянству України, позивача ніхто не повідомив.

У судове засідання позивач не з'явився, до суду надіслав відповідь на відзив на позовну заяву, з урахуванням уточнених позовних вимог, в якій просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні у задоволенні позов просила відмовити повністю, у зв'язку з її необґрунтованістю.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

30.10.2017 року до Генконсульства України в Ростові-на-Дону звернувся ОСОБА_2, в інтересах своєї доньки ОСОБА_1 щодо оформлення їй паспорта громадянина України для виїзду за кордон вперше.

Позивачем було надано пакет документів: свідоцтво про народження доньки, довідку ТОВ «Ліга-Дом» від 27.09.2017 року про місце реєстрації його та ОСОБА_1, копію постанови Донецького окружного адміністративного суду від 19.03.2013 року, копії листів ВГІРФО ЯГУ ГУМВС України від 14.08.2009 року, УФМС РФ по Ростовській області від 14.02.2008 року, Другого відділу Ялтинського міського управління ГУ МВС України в АР Крим від 15.07.2008 року.

У зв'язку з тим, що позивач не зміг надати документи, що посвідчують особу ОСОБА_1 чи/та підтверджують її громадянство України, а також інформацію, вказану у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 від 01.11.2001 року, консульсько-посадовою особою 30.10.2017 року відмовлено заявнику в оформленні його доньці паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Не погоджуючись із вказаними вимогами, позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив:

1) визнати протиправною відмову відповідача надати необхідне інформаційне сприяння у оформленні паспорта;

2) визнати протиправним відмову відповідача виконати п. 2.10 Порядку оформлення і видачі дипломатичними представництвами і консульськими установами України паспорта громадянина України, для виїзду за кордон, затверджений наказом МЗС України від 09.01.2006 року №1 (далі - Порядок №1);

3) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо обов'язку виконати п. 2.11 Порядку оформлення і видачі дипломатичними представництвами і консульськими установами України паспорта громадянина України, для виїзду за кордон, затверджений наказом МЗС України від 09.01.2006 року №1.

Після того, як позивач дізнався про те, що Порядок №1, втратив чинність 30.11.2015 року відповідно до наказу МЗС України №369, подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати протиправним ухилення відповідача надати необхідне інформаційне сприяння у оформленні паспорта чи іншого документа, необхідного у оформленні паспорта ОСОБА_1, оскільки про те, що Порядок №1 втратив чинність та те, що оформленню паспорта передує оформлення довідки про належність дитини громадянству України, він дізнався вже перед судовим засіданням.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Спірні відносини, що склалися між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчуються особу чи її спеціальний статус» №5492-VI від 20.11.2012 року (далі - Закон №5492-VI) та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорту громадянина України для виїзду за кордон», затверджений постановою Кабінету Міністрів України №152 від 07.05.2014 року (далі - Порядок №152).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону №5492-VI, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну.

Пунктом 20 Порядку №152 передбачено, у разі постійного проживання або тимчасового перебування особи за кордоном, документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон подаються до закордонної дипломатичної установи.

Пунктами 23, 24 Порядку №152 встановлено, що керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, керівник закордонної дипломатичної установи визначають працівників, які виконують функції з прийняття документів, оформлення заяв-анкет та видачі паспорта для виїзду за кордон, і працівників, які виконують функції з оформлення паспорта для виїзду за кордон (розгляд заяви-анкети, ідентифікація особи та прийняття рішення). Керівник уповноваженого суб'єкта визначає осіб, які в межах повноважень, встановлених законодавством, отримують доступ до інформаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем, власником або розпорядником яких є ДМС, є матеріально відповідальними особами та виконують функції з прийняття документів, оформлення заяв-анкет і видачі паспорта для виїзду за кордон.

Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, закордонної дипломатичної установи, уповноваженого суб'єкта під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у пунктах 35 і 52 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, закордонна дипломатична установа, уповноважений суб'єкт інформують заявника про відмову в прийнятті документів із повідомленням підстав такої відмови. За бажанням заявника відмова надається в письмовому вигляді.

Заявник має право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, закордонної дипломатичної установи, уповноваженого суб'єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв'язку з якими йому було відмовлено в прийнятті документів.

Якщо під час прийому документів заявник надав документ, що посвідчує особу та підтверджує належність до громадянства України, який, за даними відомчої інформаційної системи, визнано недійсним відповідно до підпунктів 5-8 пункту 89 цього Порядку, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, закордонної дипломатичної установи, уповноваженого суб'єкта здійснює його вилучення відповідно до пункту 88 цього Порядку.

Як стверджує відповідач, відмова ґрунтувалася на тому, що позивач не зміг надати документи, що посвідчують особу ОСОБА_1 чи/та підтверджують її громадянство України.

Позивачем до матеріалів справи долучена заява до Генконсульства України в Ростові-на-Дону про видачу письмової відповіді, від 06.12.2017 року, в якій він просив роз'яснити причину відмови у оформленні паспорта ОСОБА_1.

З даної заяви також вбачається, що аналогічна заява була подана позивачем до Генконсульства України в Ростові-на-Дону і 30.10.2017 року.

Однак у заяві про видачу письмової відповіді від 06.12.2017 року відсутня будь-яка інформація про те, яким чином вона була подана чи направлена до Генконсульства України в Ростові-на-Дону, та чи отримав її відповідач, тобто відсутній штамп вхідної кореспонденції до консульської установи.

Також позивачем не надано підтверджуючих документів про те, що дана заява направлена до консульської установи поштою.

У зв'язку з цим, суд позбавлений можливості перевірити дійсність тверджень позивача про те, що всупереч вимогам законодавства, йому відповідачем не була надана письмова відповідь на його заяву.

Поряд з цим, позивач зазначає, що під час прийому консул озвучив йому дві причини, за якою їм відмовлено у оформленні паспорта ОСОБА_1: спочатку консул сказав, що цьому перешкоджає свідоцтво про народження дочки, а через 20 хвилин повідомив, що у наданих документах є відомості про те, що на момент народження доньки позивач вийшов із громадянства України.

Суд наголошує на тому, що дані твердження позивача ґрунтуються лише на його доводах та ніяким чином не підтверджені, в той же час рішення суду не може ґрунтуватися на таких припущеннях.

Ніякими іншими обставинами вимоги позивача в уточненій позовній заяві не обґрунтовуються, позивачем не надано достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про необгрунтованість вимог позивача щодо ненадання відповідачем інформації, необхідної для оформлення документів.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні адміністративного позову, відсутні правові підстави, передбачені статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України для стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1) до Генерального консульства України в Ростові-на-Дону (адреса: 344082, Росія, м. Ростов-на-Дону, пров. Халтурінський, 28) про визнання протиправною бездіяльності - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко