Справа № 1340/6005/18
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/6005/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та рішення, зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2, у якому просить суд:

- визнати протиправними рішення та дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, щодо відмови в поверненні ОСОБА_1 безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 6461,01 грн;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області сформувати та подати до Казначейської служби подання про повернення покупцю-позивачу: ОСОБА_1 збору на обов'язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 6461,01 грн (шість тисяч чотириста шістдесят одна гривня 01 коп.) та забезпечити повернення ОСОБА_1 вказаних коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24.02.2017 придбав квартиру у АДРЕСА_2. При укладенні договору ОСОБА_1 сплатив збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 6461,01 грн. Позивач придбавав житло вперше, а тому вважає, що відповідно до пункту 9 статті 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" сплатила такий збір безпідставно. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з проханням повернути сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 6461,01 грн, проте отримав відмову у поверненні коштів. Позивач вважає таку відмову протиправною та такою, що порушує його право на повернення помилково сплаченого пенсійного збору.

Ухвалою суду від 17.12.2018 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та запропоновано відповідачу у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву від 28.12.2018 (вх. № 41988), у якому зазначає, що громадяни, які придбавають житло вперше, звільняються від сплати збору на підставі закону, а не за рішенням органу Пенсійного фонду, тому питання звільнення від сплати збору повинно було з'ясовуватись при нотаріальному оформленні цивільно-правового договору. Крім того, вказав, що Пенсійний фонд України не володіє інформацією стосовно прав власності на нерухоме майно. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву від 02.01.2019 (вх. № 117), у якому зазначає, що громадяни, які придбавають житло вперше, звільняються від сплати збору на підставі закону, а не за рішенням органу Пенсійного фонду, тому питання звільнення від сплати збору повинно було з'ясовуватись при нотаріальному оформленні цивільно-правового договору. Крім того, вказав, що Пенсійний фонд України не володіє інформацією стосовно прав власності на нерухоме майно. Просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав відповідь на відзив від 08.01.2019 (вх. № 660), у якому зазначає, що посилання відповідача на відсутність, на даний час, механізмів виконання вимог Закону, не вважає підставою для невиконання його вимог, з мотивів, які наведені у позовній заяві. Посилання відповідача на відсутність документального підтвердження, що майно придбане вперше, спростовується його ж обгрунтуваннями про відсуність механізмів отримання такого документу. Крім цього, до матеріалів позовної заяви додано копії витягу та інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 значиться лише квартира АДРЕСА_2. Дані про придбання будь-якого іншого житла відсутні.

Третя особа подала до суду пояснення до позову від 08.01.2019 (вх. 660), у якому зазначає, що при укладенні договору купівлі квартири АДРЕСА_2, на вимогу нотаріуса Шафрана Р.І., позивачем ОСОБА_1 сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна на суму 6461,01 грн, про що отримано квитанцію від 24.02.2017 № 177. Оскільки квартира була придбана вперше, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області з вимогою повернути безпідставно сплачені кошти. Проте кошти в сумі 6461,01 грн повернуті не були, а позивачу ОСОБА_1 було надано письмову відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Відсутність у Пенсійного фонду можливості контролю за придбанням житла не повинна бути підставою для позбавлення громадян наданих їм законом прав. Вважає відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в поверненні 6461,01 грн оплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування такою, що суперечить законодавству та порушує інтереси позивача. Просить задоволити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

24.04.2017 між ОСОБА_1, ОСОБА_2 (покупці) та товариством з обмеженою відповідальністю "Житлобудзахід" (продавець) укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Договір купівлі-продажу від 24.02.2017 посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафраном Р.І. та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 863.

Відповідно до пункту 2.1 договору купівлі-продажу квартири, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 646101 грн.

ОСОБА_1 під час укладання договору сплачено 6461,01 грн збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна (1% її вартості), що підтверджується квитанцією від 24.02.2017 № 177.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою від 10.07.2018, в якій просив повернути сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 6461,01 грн.

За результатами розгляду даної заяви, 16.07.2018 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надало відповідь, у якій повідомлено, зокрема, що Пенсійний фонд України не володіє інформацією стосовно прав власності на нерухоме майно, а обов'язковий збір адмініструється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 № 400/97-ВР.

Відповідно до пункту 9 статті 1 даного Закону платниками збору на обов'язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Питання сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" врегульовані у Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 15-1 Порядку збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пункт 15-3 Порядку передбачає, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Проаналізувавши вказані норми Закону та Порядку, суд дійшов висновку, що громадяни, які придбавають нерухоме майно, зокрема квартиру, вперше не є платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, тобто звільнені від його сплати в розмірі 1 % від вартості нерухомого майна (квартири), зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна.

Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 133744622 сформованої 09.08.2018 ОСОБА_1 є власником:

- квартири за адресою: АДРЕСА_2, придбаної на підставі договору купівлі-продажу від 24.02.2017, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І. та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 863;

- земельної ділянки площею 0,11563 га, за адресою: с/рада Ланівська, Перемишлянський район, Львівська область, підстава виникнення права на спадщину свідоцтво про право на спадщину від 08.06.2018 № 409;

- земельної ділянки площею 0,6212 га, за адресою: с/рада Ланівська, Перемишлянський район, Львівська область, підстава виникнення права на спадщину свідоцтво про право на спадщину від 08.06.2018 № 408.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбавання ним житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за позивачем будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 дійсно вперше придбавав житло (за договором купівлі-продажу квартири від 24.02.2017 за адресою: АДРЕСА_2 та при укладенні договору купівлі-продажу помилково сплатив збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1 відсотка від його вартості.

Частиною другою статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Відповідно до пункту 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Мінфіну від 03.09.2013 № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Відповідно до пп. 2 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМУ від 15.04.2015 № 215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

У постанові від 21.08.2018 при розгляді у касаційному порядку справи № 819/657/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що в Україні відсутній механізми перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість. Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України про надання тлумачення терміну "придбавають житло вперше", що міститься у п. 9 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше. Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у ПФУ права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

Верховний Суд зазначив, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб'єкта владних повноважень зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Відповідно до ст. 6 КАС суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд врахував правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovdandPine v. The Czech Republic), "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), "Трго проти Хорватії" (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу "належного урядування", згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки саме держава не виконала свій обов'язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Отже, посилання на неможливість перевірки інформації щодо придбання квартири конкретною особою вперше, як на підставу для відмови позивачу в поверненні помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, є необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 21.08.2018 (справа №819/657/17), від 20.03.2018 (справа № 819/1249/17), від 19.06.2018 (справа № 819/1554/16).

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, виходячи із встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1 відсотка від вартості придбаного нерухомого майна, ОСОБА_1 сплачено помилково, за відсутності обов'язку здійснювати такий платіж.

З огляду на наведене вимоги позивача про визнання протиправними рішення та дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, щодо відмови в поверненні ОСОБА_1 безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 6461,01 грн та зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області сформувати та подати до Казначейської служби подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 6461,01 грн (шість тисяч чотириста шістдесят одна гривня 01 коп.), підлягають задоволенню.

В той же час, у задоволенні вимоги про забезпечення повернення ОСОБА_1 коштів в сумі 6461,01 грн слід відмовити, оскільки згідно пп. 2 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, саме Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Щодо клопотання позивача про зловживання процесуальними правами суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 149 КАС України передбачено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:

1) невиконання процесуальних обов'язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;

2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;

3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин суб'єктом владних повноважень;

4) використання під час процедури врегулювання спору за участю судді портативних, аудіотехнічних пристроїв, а також здійснення фото- і кінозйомки, відео-, звукозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

При розгляді справи судом не було встановлено зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, оскільки право на подання відзву передбачене процесуальним кодексом. При цьому, відзив подано у строк, встановлений ухвалою суду від 17.12.2018.

З огляду на викладене, клопотання про зловживання процесуальними правами відповідачем задоволенню не підлягає.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 242- 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

вирішив :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними рішення та дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, щодо відмови в поверненні ОСОБА_1 безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 6461,01 грн.

3. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10, ) сформувати та подати до Казначейської служби подання про повернення ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) збору на обов'язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 6461,01 грн (шість тисяч чотириста шістдесят одна гривня 01 коп.).

4. У задоволенні позовної вимоги про забезпечення повернення ОСОБА_1 коштів в сумі 6461,01 грн - відмовити.

5. Судовий збір в розмірі 704 грн 80 коп. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Костецький Н.В.