Справа № 1440/1880/18
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/1880/18

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М. Дата і місце ухвалення: 11.10.2018р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України на посаді заступника військового комісара - начальника мобілізаційного відділення Кривоозерського районного військового комісаріату Миколаївської області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України за період з 19.03.2014 року по 31.01.2018 року.

Позов обґрунтовував тим, що після звільнення з військової служби йому стало відомо, що в порушення вимог Закону України від 03.07.1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» та пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, відповідачем не було проведено та виплачено індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 19.03.2014 року по день виключення зі списків особового складу. На звернення 23.07.2018 року ОСОБА_1 з цього приводу до ІНФОРМАЦІЯ_1 відповіді йому не надходило, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України на посаді заступника військового комісара - начальника мобілізаційного відділення Кривоозерського районного військового комісаріату Миколаївської області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України за період з 01.02.2016 року по 31.01.2018 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 11.10.2018р. з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом не враховано, що Департаментом фінансів Міністерства оборони України були доведені до військових формувань роз`яснення від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, згідно яких, у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, індексацію грошового забезпечення військовослужбовців слід не нараховувати до окремого роз`яснення. У зв`язку з цим, апелянт вважає, що відсутні підстави для визнання його дій протиправними, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 діяв на виконання відповідних роз`яснень Департаменту.

Також, апелянт посилається на те, що проведення індексації перебуває у прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів та не може виходити за їх межі. ІНФОРМАЦІЯ_3 не є розпорядником коштів першого рівня та не має повноважень самостійно визначати напрямки використання бюджетних ресурсів.

ОСОБА_1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 01 серпня 1985 року по 17 жовтня 2005 року та з 19 березня 2014 року по 31 січня 2018 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №4 від 05.01.2018 року позивача звільнено з військової служби у запас, відповідно до частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на підставі пункту «і» (як такого, що уклав контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужив не менше 24 місяців військової служби за контрактом).

Наказом військового комісара Кривоозерського районного військового комісаріату (по стройовій частині) від 31.01.2018 року №4 позивача було виключено з 31.01.2018 року зі списків особового складу та всіх видів забезпечення і направлено на військовий облік до Кривоозерського районного військового комісаріату Миколаївської області.

При звільненні з військової служби позивачу не виплачена індексація грошового забезпечення за період з 19.03.2014 року по 31.01.2018 року, у зв`язку з чим, він листом від 23.07.2018 року звернувся з цього приводу до Миколаївського обласного військового комісаріату.

Посилаючись на наявність у ОСОБА_1 права на отримання індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України на посаді заступника військового комісара - начальника мобілізаційного відділення Кривоозерського районного військового комісаріату Миколаївської області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України та не отримання від відповідача відповіді на своє звернення позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці та проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, зазначивши, що такі роз`яснення не відповідають вимогам Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078. Також, суд відхилив твердження ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, з посиланням на те, що у відповідному періоді здійснювалось преміювання, що свідчить про достатність фінансування та можливість нарахування індексації.

При цьому, суд першої інстанції не знайшов підстав для зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 19.03.2014 року по 31.01.2016 року, зазначивши, що матеріали справи місять лише довідку про нараховане грошове забезпечення та одноразові виплати ОСОБА_1 за період з лютого 2016 року по січень 2018 року. У зв`язку з цим, суд не має можливості встановити факт виплати чи не виплати індексації грошового забезпечення за попередній період.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст.1 та ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частинами другою - третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ ( далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ст.2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону №1282-ХІІ ).

Відповідно до ст.6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 .

Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Учасниками справи не заперечується, що в період з 01.02.2016 року по 31.01.2018 року індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася.

При цьому, апелянт не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону №1282-ХІІ для проведення індексації, а правомірність своїх дій обґрунтовує роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2.

Разом з тим, згідно Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 року №389, військові комісаріати у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міноборони, наказами і директивами Міністра оборони та наказами і директивами начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил, іншими правовими актами, а також цим Положенням.

Отже, у спірних правовідносинах, Миколаївський обласний військовий комісаріат повинен діяти відповідно до вимог Закону №1282-ХІІ, який має вищу юридичну силу, аніж відповідні роз`яснення.

Посилання відповідача на відсутність механізму виплати індексації у поточному році за минулі періоди, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки відсутність такого механізму не може позбавляти позивача на отримання належних йому сум невиплаченого доходу.

Доводи відповідача про те, що в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплатити індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України у лютому 2016 року - січні 2018 року у Міністерства оборони України не було колегія суддів відхиляє, так як вони не відповідають нормам Закону №1282-XII та Порядку №1078, зокрема п. 11, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.

Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.

Що стосується посилання відповідача на складну фінансово-економічну ситуацію в державі, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року), в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 року №5-рп/2002, від 17.03.2004 року №7-рп/2004, від 01.12.2004 року №20-рп/2004, від 09.07.2007 року №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що аргументи відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування не можуть бути підставою для не нарахування індексації заробітної плати та відмови у її виплаті позивачу, а також жодним чином не впливають на наявність чи відсутність у позивача права на її нарахування та виплату, що є предметом спору у даній справі.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що право позивача на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.02.2016 року по 31.01.2018 року є порушеним та має бути відновленим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для її задоволення та скасування рішення суду від 11.10.2018 року відсутні.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 січня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук