Справа № 200/13718/18-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 р. Справа№200/13718/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 85114, АДРЕСА_1)

до Костянтинівсько-Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85113, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, 25)

про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Костянтинівсько-Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення відповідача від 31 серпня 2018 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, зобов'язати відповідача повторно розглянути його заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши періоди роботи з 2 червня 1983 року по 1 листопада 2000 року на посаді машиніста скло формуючої машини, бригадира (незвільненого) в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів ім. 13-ти розстріляних робітників», а також з 1 листопада 2000 року по 1 серпня 2002 року та з 8 листопада 2003 року по 11 червня 2005 року на посаді оператора склоформуючої машини в Товаристві з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія «Кристал».

Ухвалою суду від 10 грудня 2018 року було прийнято до провадження позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі № 200/13718/18-а, у задоволенні клопотання про залучення третьої особи по справі відмовив, задовольнив клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, відстрочив позивачу сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок до ухвалення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня винесення даної ухвали.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14 травня 2018 року позивачем була подана заява до відповідача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 31 серпня 2018 року відповідачем було винесено рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за Списком № 2, яке мотивоване тим, що позивач не має достатнього пільгового стажу за Списком № 2. Відповідач вважає, що позивач має страховий стаж 33 роки 06 місяців 13 дні, а пільгового стажу за Списком № 2 - 00 років 00 місяців 00 днів. До пільгового стажу за Списком № 2 позивачу не зараховано періоди роботи з 2 червня 1983 року по 1 листопада 2000 року на посаді «Машиніста скло формуючої машини», бригадира (незвільненого) в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів ім. 13-ти розстріляних робітників, а також з 1 листопада 2000 року по 1 серпня 2002 року та з 8 листопада 2003 року по 11 червня 2005 року на посаді «оператора скло формуючої машини» в Товаристві з обмеженою відповідальністю Торговельна компанія «Кристал» у зв'язку з тим, що позивачем не надані довідки пільгового характеру. Вважає рішення відповідача від 31 серпня 2018 року щодо відмови в призначенні пільгової пенсії незаконним.

Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, витребуваних судом доказів не надав, тому на підставі положень статті 162 КАС України суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів справи та в межах заявлених позовних вимог.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданого Костянтинівським МВ УМВС України у Донецькій області 22 грудня 2001 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом встановлено, що записами у трудовій книжці серії БТ-I № 9717273 на ім'я ОСОБА_1 підтверджується, що 2 червня 1983 року відповідно до наказу від 30 травня 1983 року № 95-К позивача було прийнято у цех № 3 машиністом скло формуючої машини до Орендного підприємства «Костянтинівський завод скловиробів ім. 13-ти розстріляних робітників». 31 жовтня 2000 року відповідно до наказу від 30 жовтня 2000 року № 698-К позивач був звільнений за переведенням. 1 листопада 2000 року відповідно до наказу від 1 листопада 2000 року № 12 позивача було прийнято за переведенням оператором скло формуючих машин 5 розряду до ТОВ «ТК «Кристал» та 1 серпня 2002 року відповідно до наказу від 2 серпня 2002 року № 427 позивача було звільнено.

14 травня 2018 року позивачем була подана заява до відповідача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Заява відповідачем була прийнята 14 травня 2018 року та зареєстрована за № 2701, про що свідчить розписка-повідомлення.

Судом встановлено, що відповідачем була розглянута заява позивача від 14 травня 2018 року № 2701, за результатом чого було прийнято рішення від 31 серпня 2018 року про відмову в призначенні пільгової пенсії. У вказаному рішенні було зазначено, що відповідно до записів 5-11 у трудовій книжці від 1 червня 1983 року НОМЕР_3 заявник працював з 2 червня 1983 року по 1 листопада 2000 року за професією машиніст склоформуючих машин, бригадира (незвільненого) на орендному підприємстві «Костянтинівський завод скловиробів імені 13 розстріляних робітниць», що додатково підтверджено довідкою архівної установи від 16 лютого 2017 року № 05-07-07/139 та на підставі яких цей період зараховано до страхового стажу. Записи у трудовій книжці та архівна довідка не містять достатньої інформації відповідно до вимог статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та не підтверджують зайнятість повний робочий день. Відповідно до наданих документів, страховий стаж ОСОБА_1 склав 33 років 6 місяців 13 днів. За таких обставин відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Судом також встановлено, що в підтвердження наявного пільгового стажу позивачем до суду були надані архівна довідка від 16 лютого 2017 року № 05-07-07/139, особова карточка, наказ від 8 червня 1994 року № 304-К, наказ від 28 грудня 2004 року № 648-К, наказ від 25 листопада 1999 року № 582-К, архівна довідка від 10 травня 2018 року № 05-07-07/367, № 05-07-07/366.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з нормами статті 114 зазначеного Закону право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу зазначеного суд доходить висновку, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників. Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Як встановлено судом раніше, позивачем для призначення пенсії на пільгових умовах, окрім трудової книжки, були надані документи, що підтверджують факт перебування позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах. Крім того, записом № 8 у трудовій книжці позивача зазначено що 1 липня 1994 року відповідно до наказу від 8 червня 1994 року № 304-К за результатами атестації робочих місць право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2 підтверджено.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не здійснив жодного заходу, передбаченого нормами статті 44 Закону № 1058- ІV.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у вищевказаний період на вищезазначеному підприємстві. Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказаний період свідчить про зайнятість останнього за відповідною посадою. Запис про спірний період роботи, а саме з 2 червня 1983 року по 31 жовтня 2000 року, засвідчений відповідними печатками підприємства і дефектів їх вчинення не мають.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає необґрунтованою відмову відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 2 червня 1983 року по 31 жовтня 2000 року на Орендне підприємство «Костянтинівський завод скловиробів ім. 13-ти розстріляних робітників», та як наслідок позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог позивача в частині врахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 1 листопада 2000 року по 1 серпня 2002 року та з 8 листопада 2003 року по 11 червня 2005 року на посаді оператора скло формуючої машини в ТОВ «Торгівельна компанія «Кристал», суд зазначає, що в оскаржуваному рішенні від 31 серпня 2018 року відповідачем жодним чином не розглядалось питання щодо зарахування чи не зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 1 листопада 2000 року по 1 серпня 2002 року та з 8 листопада 2003 року по 11 червня 2005 року, хоча записи у трудовій книжці позивача у повному обсязі відображають зазначений період роботи позивача на підприємстві. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку що відповідач не у повному обсязі вирішив питання щодо розгляду заяви позивача від 14 травня 2018 року про призначення пільгової пенсії, не навів обґрунтованих підстав щодо зарахування чи не зарахування періоду роботи позивача з 1 листопада 2000 року по 1 серпня 2002 року та з 8 листопада 2003 року по 11 червня 2005 року на посаді оператора скло формуючої машини в ТОВ «Торгівельна компанія «Кристал», а тому суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 14 травня 2018 року в цій частині, прийнявши відповідне рішення щодо зарахування чи не зарахування відповідного періоду роботи позивача до пільгового стажу.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу статті 6 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується статтею 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з нормами 2 другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду,може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. З аналізу вищезазначених правових норм суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями не забезпечив справедливої рівноваги, запобігаючи несприятливим наслідкам, які можуть виникнути після прийняття такого рішення для захисту основоположних прав конкретної особи, використовуючи свої функції, покладені статтею 19 Конституції України.

За таких обставин та з урахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року позивачеві відстрочено сплату судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. до ухвалення рішення по суті.

Нормами частини 2 статті 133 КАС України встановлено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з положеннями частини 1 зазначеної статті при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 85114, АДРЕСА_1) до Костянтинівсько-Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85113, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, 25) про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Костянтинівсько-Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 31 серпня 2018 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пільгової пенсії.

Зобов'язати Костянтинівсько-Дружківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 травня 2018 року № 2701 про призначення пенсії, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 2 червня 1983 року по 31 жовтня 2000 року на посаді машиніста скло формуючої машини, бригадира (незвільненого) в Орендному підприємстві «Костянтинівський завод Скловиробів ім. 13-ти розстріляних робітників», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Зобов'язати Костянтинівсько-Дружківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 травня 2018 року № 2701 про призначення пенсії та вирішити питання щодо зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 1 листопада 2000 року по 1 серпня 2002 року та з 8 листопада 2003 року по 11 червня 2005 року на посаді оператора скло формуючої машини в ТОВ «Торгівельна компанія «Кристал».

Стягнути з Костянтинівсько-Дружківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири гривні) грн. 80 коп. на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - 0001, код ЄДРПОУ - 37993783, код банку 820019, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 10 січня 2019 року. Повне судове рішення складено 10 січня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Смагар С.В.