Справа № 460/2881/18
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2019-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

08 січня 2019 року м. РівнеСправа №460/2881/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВолодимирецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Володимирецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі - Володимирецьке ОУПФУ Рівненської області) про визнання бездіяльності протиправною щодо призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 11.07.2018; зобов`язання вчинення дій щодо призначення такої пенсії з 11.07.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 10.11.1984 по 01.09.1994 фактично проживала в с. Мала Осниця, Маневицького району, Волинської області, яке відповідно до Постанови КМУ від 23.07.1991 №106 відноситься до третьої зони - зони гарантованого добровільного відселення. У липні 2018 позивач звернулася до Володимирецького ОУПФУ Рівненської області із заявою про призначення як потерпілій внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії пенсії зі зменшенням пенсійного віку на підставі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте, відповідачем відмовлено в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку з тієї підстави, що період проживання і роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 складає 1 рік 10 місяців 12 днів. Однак, з такою позицією позивач не погоджується, оскільки вона не відповідає дійсності. Так, посилається на те, що відповідно до довідки Великоосницької сільської ради від 17.05.2018 №1155 позивач була зареєстрована та фактично проживала в с. Мала Осниця, Маневицького району. Обґрунтовуючи свою відмову відповідач посилається на факт працевлаштування позивача у Вужиській школі на підставі її трудової книжки, однак не враховує тих фактів та обставин щодо режиму та періодів роботи в школі. Стверджує, що працюючи у школі вона щоразу їздила в с. Вужиськ з с. Мала Осниця, оскільки доїжджати щодня не було складно, а також те, що в цьому селі позивач не мала де проживати, не орендувала житла та їй не надавалося службове житло. Крім того, можливості проживати в с. Вужиськ позивач не мала, оскільки у с. Мала Осниця проживала її сім`я. У вересні 1989 року позивач працевлаштувалася в дошкільний навчальний заклад №9 м. Кузнецовськ (нині - м. Вараш). Про цьому, позивач звертає увагу суду на те, що чинне законодавство не містить заборони для осіб фактично проживати в іншому місці, відмінному від місця реєстрації. Таким чином, з урахуванням вимог ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач має право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 6 років, тобто у віці 49 років. За наведених обставин, вважає, що відповідач протиправно відмовив в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення. Враховуючи, вищевикладене просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 06.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Разом з тим, відповідачу встановлено строк для подання суду відзиву.

Відповідач у строк встановлений судом надав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Зазначає, що позивачем було надано до Управління посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, та довідку Великоосницької сільської ради Маневицького району Волинської області №1155 від 17.05.2018 про період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення із жовтня 1984 року по 25 липня 1989 року. Період проживання з 26.04.1986 по 25.07.1989 складає 3 роки 3 місяці. Відповідно до копії трудової книжки позивач працювала в Вужиській восьмирічній школі Ратнівської сільської ради Волинської області з 14.02.1988 по 01.07.1989, тобто не на забрудненій території, та відповідно не надані документи що підтверджують роботу у забрудненій зоні. Період проживання та роботи в зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 складає 1 рік 10 місяців 12 днів. Доказів, що свідчили б про постійне проживання чи постійну роботу у зоні гарантованого добровільного відселення, що знаходиться не на забрудненій території позивачем не надані, а також не надані документи, що підтверджують роботу на забрудненій території. Відповідно права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як потерпілій 3 категорії в позивача не має. Відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Замшани Ратнівського району Волинської області.

Відповідно до довідки Великоосницької сільської ради Маневицького району Волинської області №1155 від 17.05.2018 позивач з жовтня 1984 року по 25 липня 1989 року була зареєстрована і постійно проживала в с. Мала Осниця Маневицького району Волинської області.

11.07.2018 позивач звернулася до Володимирецького ОУ ПФУ Рівненської області із завою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та надала відповідні документи для визначення права на пенсійне забезпечення.

Листом Володимирецького ОУ ПФУ Рівненської області від 16.07.2018 №1740/М-142 на звернення ОСОБА_1 щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" повідомлено, що оскільки доказів, що свідчили б про постійне проживання чи постійну роботу у зоні гарантованого добровільного відселення, що знаходиться не на забрудненій території позивачем не надані, а також не надані документи, що підтверджують роботу на забрудненій території. Відповідно права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як потерпілій 3 категорії в позивача не має. Відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Не погоджуючись з відмовою відповідача в призначенні її пенсії зі зниженням пенсійного віку, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, с.Мала Осниця Маневицького району Волинської області відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до абз.4 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Абзацом 4 ч.1 ст.55 Закону №796-XII визначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Разом з тим, Законом України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи внесено зміни до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: жінкам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

З огляду на викладене, для зменшення пенсійного віку на 6 років та призначення пенсії за віком по досягненню віку 52 роки 6 місяців, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинна була проживати на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС протягом 6 повних років, в тому числі в період з моменту аварії та до 01.01.1993 не менше 3 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії вона досягла віку 52 років 7 місяців.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у неї права на призначення пенсії по досягнення 52 років 7 місяців суд враховує, що згідно з п.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч.1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч.4).

Позивачем до позовної заяви додано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серія НОМЕР_1 , виданого Рівненською облдержадміністрацією, відповідно до якого пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с.10).

За змістом позовної заяви ОСОБА_1 вважає, що наявність у неї статусу громадянки, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3 є підтвердженням того, що станом на 1 січня 1993 року вона протягом трьох років проживала на радіоактивно забруднених територіях, які належать до зони гарантованого добровільного відселення. Таким чином, вважає, що в неї є право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку з дати звернення до відповідача із відповідною заявою від 11.07.2018.

Згідно з п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (яка була чинною на момент видачі позивачу посвідчення) (далі Порядок №51) передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Відповідно до п.2 Порядку №51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №51 чітко визначено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 підтверджує той факт, що ОСОБА_1 з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року постійно проживала або постійно працювала чи постійно навчалася у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Відповідач стверджує, що в період з 14.02.1988 по 01.07.1989 позивач працювала і проживала поза межами зони гарантованого добровільного відселення, що, на його думку, підтверджується записами трудової книжки про роботу в Вужиській восьмирічній школі Ратнівського району Волинської області.

Разом з тим, довідкою Великоосницької сільської ради Маневицького району Волинської області №1155 від 17.05.2018 підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з жовтня 1984 року по 25 липня 1989 року була зареєстрована і постійно проживала в с.Мала Осниця Маневицького району Волинської області. В довідці зазначено, що даний населений пункт відноситься до 3 зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Довідка видана на підставі погосподарських книг (а.с.14).

Довідка про період проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення видана уповноваженим на те органом у відповідності до вимог чинного законодавства та підписана головою Великоосницької сільської ради із скріпленням підпису гербовою печаткою сільської ради.

Крім того, позивач зазначає, що працюючи в Вужиській восьмирічній школі Ратнівського району Волинської області вона щоразу їздила в с.Вужиськ із с.Мала Осниця, оскільки доїзжати щодня було не дуже складно, а проживати в с.Вужиськ не мала ні змоги, ні потреби, адже чоловік та малолітній син, ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали в с.Мала Осниця.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не надані доказів того, що вона проживала і працювала в зоні добровільного гарантованого відселення, оскільки положеннями ст.55 Закону №796-XII гарантовано, що початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Така позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеної в постановах від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, згідно з якою при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, позивач з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 01.01.1993 проживала на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, та в період після 27.12.1999 по день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку не менше 6 років.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років, тобто у 52 роки 6 місяців відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до частин 1, 2 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач не обґрунтував належними і допустимими доказами правомірність його поведінки щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 , як потерпілій внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ.

Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача суд враховує, що частиною 1 ст.45 Закону №1058-IV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком 11.07.2018, відтак порушені права, свободи та інтереси ОСОБА_1 слід відновити з 11.07.2018.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Враховуючи положення ч.1 ст.139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Володимирецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 11.07.2018.

Зобов`язати Володимирецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області (вул.Соборна, 28, смт.Володимирець, Рівненська область, 34300; ідентифікаційний код 40377142) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 11.07.2018.

Стягнути із суб`єкта владних повноважень - Володимирецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (вул.Соборна, 28, смт.Володимирець, Рівненська область, 34300; ідентифікаційний код 40377142), за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 704,80грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд (пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України).
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 січня 2019 року.

Суддя Щербаков В.В.