Справа № 0440/6460/18
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 січня 2019 року Справа № 0440/6460/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Бурцевій Я.Е.
представника позивача Кириченка О.П.
представника відповідача Кравченка М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та скасування рішення, -
Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області (далі - ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС у Дніпропетровській області, відповідач) про:
Ухвалою суду від 24.09.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче провадження.
22.10.2018 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 19.11.2018 року для направлення позивачу відзиву на позов; 19.11.2018 року продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів та оголошено перерву до 03.12.2018 року для надання додаткових доказів; 03.12.2018 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 11.12.2018 року для надання додаткових доказів; 11.12.2018 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 04.01.2019 року.
За письмовою згодою сторін розгляд справи по суті відбувся 04.01.2019 року після закриття підготовчого провадження.
В судовому засідання 04.01.2019 року представник позивача підтримав позов та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача заперечував проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області зареєстровано як юридична особа 22.03.2016 року та перебуває на обліку у ДПІ у Чечелівському районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Вказані платіжні документи позивача були прийняті ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області до виконання та платежі проведені, що підтверджується відмітками банку на платіжних документах, однак 18.05.2018 року позивачу стало відомо, що платежі з єдиного соціального внеску у загальній сумі 146000 грн. були зараховані на рахунок ДПІ у Соборному районі міста Дніпра замість банківського рахунку ДПІ у Чечелівському районі міста Дніпра.
У зв'язку із зазначеним, 18.05.2018 позивач звернувся до ДПІ у Соборному районі м. Дніпра з листом №10.1/1810000 з проханням перерахувати помилково сплачені кошти з єдиного соціального внеску в розмірі 146000 грн. на банківській рахунок ДПІ у Чечелівському районі м. Дніпра.
Вказане рішення відповідач обґрунтовує тим, що станом на 22.01.2018 року відповідно до інтегрованої картки платника податків - ГУ Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області, за позивачем обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску у сумі 8739,03 грн.
Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають з приводу забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464, платниками єдиного внеску є, в тому числі, роботодавці: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464 визначено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Абзацом 1 частини 8 статті 9 Закону №2464 передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Згідно з частиною 11 статті 9 Закону №2464, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.
Пунктом 6 частини 1 статті 13 Закону №2464 передбачено, що органи доходів і зборів мають право застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом.
При цьому, суд звертає увагу, що законодавцем не визначено випадки застосування до платника фінансових санкцій, за сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування вчасно, але на помилковий рахунок, що мало місце в даних правовідносинах.
Крім того, суд зазначає, що порядок застосування фінансових санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (далі - Інструкція №449).
Так, у пункті 1 розділу VII Інструкції №449 передбачено, що за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.
За приписами пункту 4 розділу VII Інструкції №449 факти порушень законодавства, крім тих, що є предметом акта документальної перевірки, та тих, що зазначені в підпункті 2 пункту 2 цього розділу, посадова особа органу доходів і зборів оформлює актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів. Такий акт про порушення надсилається (вручається) платнику разом із рішенням про застосування штрафних санкцій.
В підпункті 2 пункту 2 розділу VII Інструкції №449 визначено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.
Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.
При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.
З системного аналізу вищевикладених норм слід дійти висновку, що у разі, якщо контролюючим органом виявлено несвоєчасну сплату єдиного внеску, починаючи з 01 січня 2015 року, то в такому випадку, контролюючим органом приймається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені без складання відповідного акту.
Таким чином, доводи представника позивача про те, що відповідачем порушено порядок проведення перевірки, встановлений Податковим кодексом України, є необґрунтованими, оскільки питання нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску регулюється Законом №2464 та Інструкцією №449, у якій не передбачено, в даному випадку, складення відповідного акту.
Щодо встановлення правомірності застосування контролюючим органом до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску, суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 2 пункту 10 статті 9 Закону №2464 днем сплати єдиного внеску вважається: у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом з сумою коштів у готівковій формі.
Окрім того, відповідно до частини 4 та 5 статті 45 Бюджетного кодексу України податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).
Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.
Таким чином, суд приходить висновку, що днем сплати платником податку єдиного соціального внеску є день зарахування коштів на єдиний казначейський рахунок.
Так, в силу пункту 5 Порядку № 6, повернення коштів здійснюється у випадках помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету.
Повернення коштів здійснюється на підставі заяви платника про таке повернення (далі - Заява) у випадку, передбаченому підпунктом 3 пункту 5 цього Порядку, заява подається до органу доходів і зборів за місцем обліку помилково сплачених коштів у довільній формі із зазначенням суми та напряму повернення. Помилково сплачені суми у випадках, передбачених підпунктами 3 та 4 пункту 5 цього Порядку, підлягають поверненню з урахуванням положень статті 43 Податкового кодексу України та пункту 12 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".
Згідно з пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону №2464 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Таким чином, з аналізу вищезазначених норм права слідує, що для визначення правильності нарахування штрафу та пені, обов`язково слід встановити факт невиконання платником єдиного внеску обов`язку по сплаті сум внеску, а також розмір недоїмки, на який нараховано штраф та пеню.
Отже, законодавцем виключно визначені правопорушення, за вчинення яких до правопорушника застосовуються штрафні санкції. Зокрема таким порушенням є несплата (неперерахування) або несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного податку.
Як видно з матеріалів справи, позивачем проведено сплату єдиного соціального внеску за першу половину вересня 2017 року у сумі 146000 грн. згідно вищевказаних платіжних доручень, копії яких наявні в матеріалах справи.
Таким чином, станом на 14.09.2017 року позивачем були проведені нарахування за вересень 2017 року в сумі 146000 грн., проте кошти сплачені помилково на невідповідний рахунок.
Згідно наявних в справі документів встановлено, що кошти у розмірі 146000 грн. зі сплати єдиного соціального внеску були перераховані на відповідний рахунок 30.05.2018 року.
Фактично, перерахування коштів у сумі 146000 грн. на вірний рахунок у вересні 2017 року, виключило б наявність недоїмки у сумі 8739,03 грн. станом на початок 2018 року.
Отже, помилкове зазначення позивачем рахунку, який також використовується для сплати грошових зобов'язань, але іншим територіальним органом доходів і зборів, у платіжному дорученні під час сплати суми єдиного внеску не є підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений Законом строк, а відтак і для застосування штрафу та пені відповідно до положень статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".
Дана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі №760/6097/16а, від 14.11.2018 року у справі №805/3665/16-а.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
На підставі викладеного, оскільки позивачем вчасно та в повному обсязі виконані зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а при виявленні помилкового направлення коштів на інший рахунок позивач вжив всіх залежних від нього заходів для перерахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на вірний рахунок, накладення штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасне перерахування сум єдиного внеску, зважаючи на добросовісність дій позивача, є протиправним.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ГУ Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області підлягають задоволенню частково.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1762 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 23.08.2018 року.
Враховуючи, що позов задоволено частково та те, що в спірних правовідносинах ГУ Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області не здійснює публічно-владні управлінські функції, як суб'єкт владних повноважень, суд вважає, що на користь позивача за рахунок відповідача підлягає стягненню пропорційно задоволених позовних вимог сплачений судовий збір у розмірі 881 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Присудити на користь Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) гривня.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду в повному обсязі складено 14.01.2019 року.

Суддя М.В. Бондар