Справа № 1540/3770/18
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3770/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Соколенко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою дочірнього підприємства "ЛИДЕР" до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд і про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,-

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов дочірнього підприємства "ЛИДЕР" до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0003293 від 29.04.2018 року на суму 442,69 євро, складений Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області;

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області №053933 від 18.06.2018 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що дії посадових осіб Управління Укртрансбезпеки в Одеській області при здійсненні габаритно-вагового контролю автомобіля позивача та оформленні його результатів були неправомірними, акт №0003293 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 29.04.2018 року було складено безпідставно, а також розрахунок (без номера) плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 29.04.2018 р. №0003293 та постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №053933 від 18.06.2018 р. є протиправними, виходячи з наступного.

Як вказує позивач, 29.04.2018 року о 17 год. 56 хв. (згідно інформації, вказаній в акті проведення перевірки) працівниками Управління Укртрансбезпеки в Одеській області на пункті габаритно-вагового контролю, розташованому на автомобільній дорозі Р-70 (65 км+360), було проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля позивача КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, що перевозив асфальтобетонну суміш, за результатами якого зроблено, як вказує позивач, безпідставний висновок про перевищення вагових параметрів.

Враховуючи, що інформація про вагові параметри транспортного засобу, щодо якого здійснюється габаритно-ваговий контроль, в довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю та в акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів може вноситися лише на підставі документа, автоматично сформованого відповідним ваговим обладнанням за результатами зважування (чека або талона зважування, квитанції, тощо), а такий документ у відповідача відсутній, на думку ДП «ЛИДЕР», зазначені вище довідка та акт не можуть вважатися допустимим доказом реальної ваги транспортного засобу позивача, оскільки вони є похідними від результатів зважування.

У позовній заяві ДП «ЛИДЕР» зазначає, що з наданої копії довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 29.04.2018 року вбачається, що відповідач вважає, що автомобіль позивача з вантажем мав фактичну повну масу 32,97 тонни, що не перевищує нормативно допустиму масу 40,00 тонн, але при цьому, фактичне навантаження на другу та третю вісь, які відповідач вважає здвоєними осями, складало відповідно 25,63 тонни, при нормативно допустимому 16,00 тонн.

Окрім того, як вказує позивач, враховуючи, що у довідці відповідач зазначив, що дві осі є здвоєними, визначення загальної маси автомобіля та навантаження на здвоєні осі шляхом сумування осьових навантажень на кожну вісь є неправильним, оскільки при такій конструкції для визначення навантаження на кожну здвоєну вісь такі дві осі, які утворюють здвоєну вісь, повинні зважуватись разом.

Крім того, як зазначає позивач, ДП «ЛИДЕР» перевозився сипучий вантаж (асфальтобетонна суміш), який є рухомим під час зміни напрямків руху чи швидкості автомобіля, а тому його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, що, в свою чергу, не дає можливості, за відсутності відповідної методики зважування, з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень на одну з осей.

При цьому, позивач зазначає, що для визначення фактичної маси та навантаження на осі транспортного засобу позивача, відповідачем не застосовувалась відповідна методика, оскільки така не затверджувалась у встановленому законом порядку. На думку позивача, за відсутності методики, затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, неможливо з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень на здвоєну вісь.

Також, у позовній заяві ДП «ЛИДЕР» вказує, що зі змісту актів, довідки та розрахунку неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використане відповідачем при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилось зважування транспортних засобів позивача, який відсоток похибки таких ваг, чи проходили вони періодичну повірку (метрологічну атестацію) тощо.

Окрім цього, ДП «ЛИДЕР» у позові посилається на недоліки та порушення при складенні вищевказаної довідки, у зв'язку із чим, інформація, яка зазначена у довідці, не могла братися до уваги при складанні розрахунку, акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та прийнятті постанови.

Також, позивач посилається на те, що в п.7 акту №0003293 та у розрахунку вказано маршрут: "с. Малодолинське - м. Білгород-Дністровський", який не відповідає маршруту, який було пройдено транспортним засобом позивача до моменту його зупинки.

При цьому, посилаючись на положення пункту 21 Порядку №879, позивач зазначає, що нарахування плати за весь маршрут положеннями Порядку №879 не передбачено, що також свідчить про протиправність дій відповідача.

Щодо складеного розрахунку плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який фактично є рішенням відповідача, позивач зазначає, що він ніким не підписаний, у ньому відсутні відомості про особу, яка його склала.

Водночас, як вказує позивач, сам розрахунок плати за проїзд за перевищення нормативних параметрів у рядку 2.2.1. розрахунку (арифметичні розрахунки) також виконано невірно.

Враховуючи вищевикладене та з посиланням на положення ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги», пп.2 п.2, п.18, п.37-1, п.41 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні", затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 27.06.2007 року №879, п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, якими нормативно обґрунтовуються позовні вимоги, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.08.2018 року судом:

- прийнято до розгляду позовну заяву дочірнього підприємства "ЛИДЕР";

- відкрито провадження у справі за позовною заявою дочірнього підприємства "ЛИДЕР" до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд та про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу;

- вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ч.5 ст.262 КАС України;

- встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Разом з цим, ухвалою суду від 01.08.2018 року витребувано з Управління Укртрансбезпеки в Одеській області в належним чином засвідчених копіях додаткові докази по справі.

23 серпня 2018 року за вх. №ЕП/4681/18 засобами електронної пошти від представника Укртрансбезпеки надійшов відзив на позовну заяву із доказами направлення його копії на адресу позивача та витребуваними судом доказами.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви та зазначає, що 29.04.2018 року інспекторами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області в пункті габаритно-вагового контролю, що знаходиться на ділянці а/д Р-70 «Одеса- Б.Дністровський-Монаші» (65 км+360) згідно направлення на перевірку від 20.04.2018 року № 026264, було здійснено перевірку транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ДП «ЛИДЕР», та після проведеного зважування виявлено перевищення вагових параметрів на здвоєнні осі та повної маси транспортного засобу в цілому. За результатами зважування були складені: акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 049506 від 29.04.2018 року, акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів №0003293, довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 29.04.2018 року та розрахунок до акту №0003293 від 29.04.2018 року. Згідно вищезазначених акту №0003293 від 29.04.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідки про результати габаритно-вагового контролю, позивачем допущено перевищення вагових параметрів на здвоєну вісь, визначених розрахунком та довідкою, а саме, замість допустимих на здвоєну вісь 16 тонн (+-2% похибки) навантаження становило 25630 кг, тобто на 9 тонн та 630 кг. більше дозволених нормативів.

За результатами рейдової перевірки посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області складено акт від 29.04.2018 року щодо додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким зафіксовано порушення вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме, що відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами загального користування з перевищенням вагових обмежень. Як вказано у відзиві, водій транспортного засобу ОСОБА_3 від підпису та отримання вище перелічених документів відмовився, про що посадовими особами Укртрансбезпеки здійснено відповідний запис.

Як вказано у відзиві, постановою від 18 червня 2018 року № 053933 до ДП «ЛИДЕР» застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700 грн. Запрошення на розгляд справи, призначений на 18 червня 2018 року, було направлено ДП «ЛИДЕР» 04.06.2018 року листом за вих. № 4693/1-31-18 за адресою, вказаною в ЄДР.

Щодо методики проведення габаритно-вагового контролю, у відзиві вказано, що на момент проведення перевірки, п.19 Порядку щодо затвердженої методики був виключений згідно постанови КМУ №671 від 30.08.2017 року.

Стосовно чеку (квитанції) зважувального засобу, у відзиві зазначається, що цей документ не є документом суворої звітності, підтверджує лише факт перевищення вагових параметрів, формується та видається автоматично, що унеможливлює втручання посадової особи в результати зважування.

Також, у відзиві зазначається, що твердження позивача про невідповідність ваг є безпідставними та недоведеними, оскільки ваги станом на момент проведення перевірки (29.04.2018 року) були в справному стані, про що свідчить відповідне свідоцтво про повірку №2939, яке було чинне з 27.07.2017 року по 27.07.2018 року.

Щодо сипучих вантажів, у відзивах вказано, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено виключення з ПДР при перевезенні сипучих вантажів.

Що стосується розрахунку плати за проїзд та постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, то на думку представників Укртрансбезпеки, вказані прийняті правомірно, із дотриманням норм чинного законодавства.

Нормативно обґрунтовуючи свої доводи, наведені у відзиві, відповідач посилається на положення ст.29 Закону України «Про дорожній рух», п.2, п.3, п.4, п.18 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 27.06.2007 року №879, п.2.3, п.22.3, п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, п.4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України, Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567, ст.48, ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

30 серпня 2018 року за вх. №25265/18 через канцелярію суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву разом із доказами вручення її копії відповідачу, в якій позивач, окрім доводів, що наведені у позовній заві, вказує, що на день здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача (29.04.2018 року) Укртрансбезпека та її територіальні органи, одним з яких є відповідач, відповідно до чинного на той час законодавства не були органами державного контролю на автомобільному транспорті та, відповідно, не мали права здійснювати такий контроль. На день проведення габаритно-вагового контролю автомобіля позивача чинною була редакція Порядку №1567 від 15.04.2017 року, пунктом 3 якого було встановлено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління. Вказана редакція була чинною до 02.05.2018 року, і лише з 03.05.2018 року з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №320 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" органами державного контролю на автомобільному транспорті визначено Укртрансбезпеку та її територіальні органи.

За таких обставин, позивач вважає, що здійснення 29.04.2018 року Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області габаритно-вагового контролю автомобіля позивача та усі дії щодо оформлення його результатів суперечить ст.19 Конституції України та є протиправними.

Також, у відповіді на відзив позивачем вказано про ненадання відповідачем допустимих доказів, які б свідчили про правильне виконання ним зважування автомобіля позивача та визначення його маси у відповідності до вимог чинного законодавства. Позивач стверджує, що з наданих відповідачем документів не вбачається, що ним використовувалась методика для визначення фактичної маси транспортного засобу позивача та навантаження на окремі осі. Позивач зазначає, що ваги, які використовувались відповідачем, не відповідають вимогам законодавства щодо обладнання, яке повинно застосовуватися для обладнання пересувного пункту габаритно-вагового контролю та не можуть застосовуватись для зважування транспортних засобів у русі, оскільки їх метрологічна атестація для такого способу зважування не проведена, а надана копія свідоцтва свідчить також про те, що його видано не тим органом, на який законодавством покладено відповідний обов'язок.

Ухвалою суду від 01.10.2018 року судом вирішено проводити розгляд справи за позовом ДП «ЛИДЕР» в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі на 22.10.2018 року о 16:30 год.

Ухвалою суду від 22.10.2018 року, яка прийнята на місці та занесена до протоколу судового засідання, судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 05.11.2018 року.

05.11.2018 року за вх. №ЕП/6184/18 через канцелярію суду від представника Укртрансбезпеки Кучеренко Г.А. надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що відсутність методики зважування автомобільного транспорту при здійсненні габаритно-вагового контролю, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 року не суперечить правильності та законності дій відповідача при проведенні зважування, результат якого позначений відповідачем в акті про перевищення вагових параметрів та який позивачем не оскаржується, що узгоджується з висновками, які викладені у постанові Верховного суду від 02.08.2018 року по справі №820/1420/17.

Окрім того, у поясненнях зазначено, що оскаржуваний розрахунок плати за проїзд не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні приписів КАС України.

Ухвалами Одеського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 року, які прийняті на місці та занесені до протоколу судового засідання, судом:

- залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеку);

- встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи;

- оголошено перерву у підготовчому засіданні до 22.11.2018 року о 17:00 год.

22 листопада 2018 року за вх. №ЕП/6737/18 засобами електронної пошти від представника відповідача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів та перенесення розгляду справи у зв'язку із одночасним слуханням справи №1540/3770/18 з іншою справою.

До вказаного клопотання представником відповідача додані, окрім додаткових доказів, додаткові пояснення відповідача, які є ідентичними поясненням, які вже надавались до суду 05.11.2018 року.

Ухвалою суду від 22.11.2018 року судом продовжено шістдесятиденний строк підготовчого провадження у справі №1540/3770/18 на тридцять днів та відкладено підготовче засідання по даній адміністративній справі на 04 грудня 2018 року о 16 год. 00 хв.

28.11.2018 року за вх. №36669/18 через канцелярію суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, у зв'язку із поданням відповідачем додаткових доказів та пояснень, в яких представником ДП «ЛИДЕР» зазначено, зокрема наступне.

Як вказує позивач, при розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та прийнятті оскаржуваної постанови №053933 від 18.06.2018 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 гривень, відповідачем не було враховано, що позивачем перевозилася асфальтобетонна суміш - сипучий вантаж, який є подільним. Нормативно обґрунтовуючи власні доводи положеннями пункту п. 22.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України №1306 від 10.10.2001 року, п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, ст.179, ст.183, ст.188 Цивільного кодексу України, ДСТУ Б В.2.7-119:2011 "Суміші асфальтобетонні і асфальтобетон дорожній та аеродромний. Технічні умови", позивач зазначає, що позивачем перевозився саме подільний вантаж та вказує, що за таких обставин дозвіл на перевезення такого вантажу відповідно до чинного законодавства виданий бути не може. А отже, на думку позивача, навіть у разі, якщо б відповідачем було правильно визначено масу транспортного засобу позивача, позивач не міг би отримати такий дозвіл, а тому притягнення до відповідальності за відповідною частиною ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", яка передбачає санкцію за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, у разі неможливості оформлення та отримання таких документів позивачем, є протиправним.

Щодо доводів відповідача про те, що розрахунок плати за проїзд не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а тому не може бути предметом оскарження, позивач, з посиланням на положення пункту 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. №879 зазначає, що у випадку, якщо рух великогабаритного транспорту здійснюється без отримання спеціального дозволу або внесення плати, то уповноваженими органами складається розрахунок такої плати за наслідками проведення перевірки, який є обов'язковим для власника транспортного засобу, оскільки передбачає обов'язок перевізника внести плату, визначену у розрахунку та повідомити про це відповідний орган Укртрансбезпеки.

Також, у поясненнях позивачем зазначено про необґрунтованість посилання відповідача на постанову Верховного суду від 02.08.2018 року по справі №820/1420/17, оскільки вона не містить висновку про те, що розрахунок плати за проїзд не є рішенням суб'єкта владних повноважень, і в цій частині оскаржувані в касаційному порядку судові рішення не були скасовані Верховним Судом із закриттям провадження у справі.

Окрім того, як зазначено позивачем, зважування автомобіля позивача, маса якого без навантаження відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу складає 12950 кг (12,95 тонни) з вантажем, маса якого згідно з накладною (додаток №12 до позовної заяви) складала 18,89 тонни, тобто загальна маса навантаженого транспортного засобу складала 31,84 тонни (із розрахунку: 12,95 +18,89 =31,84), здійснювалося вагами, які не можна застосовувати для зважування транспортних засобів вагою понад 20 тонн, оскільки діапазон зважування таких ваг знаходиться в межах від 0,2 до 20,0 тонн.

Зазначені позивачем у поясненнях доводи, на думку останнього свідчать про те, що зважування транспортного засобу позивача з сипучим вантажем, що під час руху змінює розподіл навантажень на осі транспортного засобу, було здійснено відповідачем з численними порушеннями норм чинного законодавства, а результати такого зважування не можуть вважатися правильними та достовірними.

Ухвалою суду від 04.12.2018 року судом закрито підготовче провадження в даній адміністративній справі та призначено справу №1540/3770/18 до судового розгляду по суті на 13.12.2018 року о 17:00 год.

У судове засідання 13.12.2018 року учасники справи не з'явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно, що підтверджується матеріалами справи. При цьому, від представників позивача, відповідача та третьої особи 13.12.2018 року до початку розгляду справи по суті через канцелярію суду за вх. 38955/18 надійшло спільне клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними матеріалами, в якому зазначається, що учасники справи виклали свої позиції по справі у заявах по суті справи та письмових поясненнях.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи, не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, зважаючи на клопотання учасників справи про розгляд справи у письмовому провадженні на підставі наявних у справі матеріалів, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також відсутність перешкод для розгляду справи за відсутності учасників процесу, судом ухвалено рішення про розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.193 КАС України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Розгляд справи по суті розпочато судом 13.12.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч. 6 ст. 120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Зважаючи на викладене, враховуючи наведені приписи ч.2 ст.193, ч.1 та ч.6 ст.120 КАС України, суд розглядав дану справу у межах строку, визначеного для її розгляду із прийняттям рішення 14.01.2019 року.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись із відзивом на адміністративний позов та відповіддю на відзив, та наданими учасниками справи доказами та письмовими поясненнями, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються заяви по суті справи, та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що дочірнє підприємство «ЛИДЕР» (ідентифікаційний код 34168990) зареєстроване як юридична особа 03.02.2006 року та здійснює діяльність за основним видом 41.20 - будівництво житлових і нежитлових будівель (т.1 а.с.29).

20 квітня 2018 року Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області видано, зокрема ОСОБА_5, ОСОБА_6, направлення №026264 для проведення рейдової перевірки транспортних засобів на додержання вимог Закону України «Про автомобільній транспорт», Постанови КМУ №879 від 27.06.2007 року, в Одеській області, в тому числі, у Білгород-Дністровському районі, а/д Р-70 «Одеса-Білгород-Дністровський - Монаші» із виїздом на а/д М-15 (км 65+360, а/д) «Одеса-Білгород-Дністровський - Монаші» з виїздом на а/д М-15 (км 104+570 ліворуч) у термін з 23.04.2018 року до 29.04.2018 року (т.1 а.с.52).

Як вбачається з матеріалів справи, 29 квітня 2018 року посадовою особою Управління Укртрансбезпеки в Одеській області ОСОБА_6 та оператором вагового контролю на пункті габаритно-вагового контролю, розташованому на автомобільній дорозі ППРВЕ Р-70 (65км+360м) здійснено перевірку вантажного транспортного засобу марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ДП «ЛИДЕР».

За результатом здійснення габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, водієм якого є ОСОБА_3, складено відповідну довідку про результати габаритно-вагового контролю від 29.04.2018 року (т.1 а.с.22,47), у пункті 6 "результати вагового контрою" якої зазначено, що навантаження на осі, складає: 1) 7,34 тонн; 2) 12,61 тонн; 3) 13,02 тонн та повна маса транспортного засобу складає 32,97 тонн.

Водночас, за результатами проведення габаритно-вагового контролю даного транспортного засобу посадовою особою Управління Укртрансбезпеки в Одеській області ОСОБА_6 складено акт № 0003293 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 29.04.2018 року (т.1 а.с.21, 46), в якому:

- у п.7 «маршрут руху із зазначенням пройденої відстані дорогами загального користування у кілометрах» зазначено: с. Малодолинське - м.Білгород-Дністровський, 60 км.,

- у п.8 «повна маса у тоннах» зазначено: нормативно допустима - 40,00 т., фактична - 32,97 т,

- у п.9 «відстані між осями» відсутні цифрові значення;

- у п.10 «осьові навантаження» зазначено у тоннах: нормативно допустиме - 11,00/16,00, фактичне - 7,34/12,61/13,02.

Також, в акті № 0003293 замість підпису водія ОСОБА_3 наявний запис "від підпису відмовився ".

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі вказаних довідки та акту Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області складено розрахунок (без номеру та дати) плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 29.04.2018 року № 0003293, яким нараховано до сплати 442,69 євро.

Також, у даному розрахунку зазначено, що перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Належним чином засвідчена копія вищевказаного розрахунку, яка надана позивачем, міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.23). Окрім цього, копія даного розрахунку була надана з боку відповідача (т.1 а.с.49).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 29 квітня 2018 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області складено акт №049506 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, згідно якого під час перевірки на ППГВЕ а/д Р-70 (65 км.+360 м.) 29.04.2018 року о 17 год. 56 хв. автомобіля марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, серія та номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2, водієм якого є ОСОБА_3, та який належить ДП «ЛИДЕР», виявлено порушення, передбачене ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме, порушення, відповідальність за які передбачена ч.1 абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки водій здійснював вантажні автомобільні перевезення без наявності документів, передбачених ст.48 цього закону, а саме: відсутній дозвіл на перевезення вантажу, що перевищує габаритно-вагові обмеження.

Також, у акті зазначено, що водій від пояснень відмовився.

Копія вищевказаного акту міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.20, 44).

Як вбачається, з наявної в матеріалах справи копії повідомлення-запрошення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення від 04.06.2018 року №4693/1-31-18 (т.1 а.с.14,54) позивача було запрошено прибути 18.06.2018 року до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області для участі у розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення по актам проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в тому числі, по акту від 29.04.2018 року №049506.

Як вказано у даному повідомленні, до нього було додано копію рейдового акту, копію розрахунку до акту ГВК.

Судом встановлено, що 18 червня 2018 року за результатами розгляду справи про правопорушення законодавства про автомобільний транспорт, начальником Управління Укртрансбезпеки в Одеській області Чекал М.П. прийнято постанову №053933 про застосування адміністративно-господарського штрафу (т.1 а.с.28, 50), якою на підставі акту від 29.04.2018 року №049506, згідно з ч.1 абз.3 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" стягнуто з ДП «ЛИДЕР» адміністративно-господарський штраф у сумі 1700,00 грн.

Судом встановлено, що 27 червня 2018 року позивачем на адресу відповідача направлено адвокатський запит №07-06/18 (т.1 а.с.17-18), в якому ДП «ЛИДЕР» просило надати інформацію щодо здійсненої 29.04.2018 року перевірки, здійснення габаритно-вагового контролю, його процедури та складених документів.

У відповідь на вказаний адвокатський запит, Управління Укртрансбезпеки в Одеській області на адресу позивача направило лист, в якому зазначило, що інформація стосовно пункту габаритно-вагового контролю, на якому було здійсненне зважування в наявності в належно засвідчених копіях документів, які надсилаються позивачу та вказало, що належним розпорядником відносно інформації щодо вагів є власник (балансоутримувач), яким Укртрансбезпека та її територіальні органи не являються. У листі також зазначено, що всі запитувані ДП «ЛИДЕР» документи, що були складені в кількості 15 арк., надаються та що зважування транспортних засобів ДП «ЛИДЕР» проводилося в динамічному режимі. Окрім того, у вищевказаному листі повідомлено, що визначення пройденої відстані було здійснено за допомогою Інтернет-ресурсу http://della/ua/dastance/ (т.1 а.с.19).

Не погодившись з розрахунком плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 29.04.2018 року №0003293 та постановою Управління Укртрансбезпеки в Одеській області №053933 від 18.06.2018 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн., позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд зазначає, що спірні правовідносини врегульовано, зокрема, але не виключно, Законом України від 08.09.2005 № 2862-IV "Про автомобільні дороги", Законом України від 30.06.1993 № 3353-XII "Про дорожній рух", Законом України "Про автомобільний транспорт", Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року № 879 (далі - Порядок №879), Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила №30), Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року №1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до п.3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. №1567 (в редакції, яка діяла на момент проведення перевірки 29.04.2018 року) органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Відповідно до абзацу третього пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті, Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Державній службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.

Пунктом 5 цієї постанови зазначено, що центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються. Права та обов'язки центральних органів виконавчої влади, що ліквідуються, передаються відповідним центральним органам виконавчої влади, на які цією постановою покладено функції з реалізації державної політики у відповідній сфері.

З метою виконання вимог пункту 9 цієї постанови, постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека).

За змістом п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Основним завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Згідно з п.8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Відповідно до пп.15 п.5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, крім іншого, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Згідно п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 № 592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті», правонаступником майна прав та обов'язків територіальних органів Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті, що ліквідуються згідно з п.1 цієї постанови, є Державна служба з безпеки на транспорті.

Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 20 лютого 2017 року №154 затверджено Положення про Управління Укртрансбезпеки в Одеській області.

Так, згідно з п.1.1 цього Положення Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (далі - Управління) є структурним підрозділом апарату Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека), утвореним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 № 592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті», у межах граничної чисельності державних службовців та працівників Укртрансбезпеки і коштів, передбачених на їх утримання.

Управління безпосередньо підпорядковується Голові Укртрансбезпеки. Управління здійснює свої функції відповідно до покладених на нього завдань в межах Одеської області (п.1.4 Положення).

Відповідно до п.п. 3.2, 3.29, 3.50, 3.54, 3.57 даного Положення Управління відповідно до покладених на нього завдань:

- у межах повноважень здійснює, зокрема, державний контроль (нагляд) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті;

- у випадках, передбачених законодавством, виносить в установленому порядку постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу;

- у межах повноважень здійснює контроль за наявністю дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється;

- у межах повноважень здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування;

- у межах повноважень здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд не приймає до уваги та вважає безпідставними твердження та доводи позивача про те, що на день здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача (29.04.2018 року) Укртрансбезпека та її територіальні органи, одним з яких є відповідач, відповідно до чинного станом на той час законодавства не були органами державного контролю на автомобільному транспорті та не мали права здійснювати габаритно-ваговий контроль.

Відповідно судом відхиляються доводи позивача про те, що за таких обставин, здійснення 29.04.2018 року Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області габаритно-вагового контролю автомобіля позивача та усі дії щодо оформлення його результатів суперечить ст.19 Конституції України та є протиправними, оскільки, як встановлено судом, відповідач мав право на вчинення відповідних дій щодо здійснення габаритно-вагового контролю автомобіля позивача на підставі наявного направлення та в силу приписів діючого законодавства та Положень, що регулює його діяльність.

Суд зазначає, що процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року №1567.

В свою чергу, п.4 даного Порядку визначено, що державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Статтею 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб'єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об'єкти, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Також, згідно з ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.14 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об'єктах, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до п.15 Порядку № 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Згідно з п.16, п.17 Порядку № 1567 (в редакції, яка діяла станом на 29.04.2018 року), рейдова перевірка проводиться групою посадових осіб у кількості не менш як дві особи. Під час проведення такої перевірки можливе застосування спеціалізованих автомобілів, на яких розміщений напис "Укртрансінспекція", та використання спеціального обладнання, призначеного для перевірки дотримання водіями Європейської угоди, здійснення габаритно-вагового контролю.

Рейдова перевірка проводиться із зупиненням транспортних засобів або без їх зупинення. Зупинення транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог пункту 15 Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Укртрансінспекції".

Відповідно до п.20 Порядку №1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Згідно з п.21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).

Відповідно до п.6 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 р. № 422, у разі виявлення порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів посадові особи складають акти за формою згідно з додатками 2 (акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів) і 3 (акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів) до цього Порядку та повідомляють відповідний підрозділ МВС про такі порушення.

Як вже встановлено судом, посадовими особами відповідача 29.04.2018 року на пункті габаритно-вагового контролю, розташованому на автомобільній дорозі Р-70 «Одеса - Білгород-Дністровський-Монаші» (65 км.+360 м.) здійснено перевірку вантажного транспортного засобу марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ДП «ЛИДЕР», та за результатом здійснення габаритно-вагового контролю цього вантажного автомобіля складено, зокрема, відповідну довідку про результати габаритно-вагового контролю від 29.04.2018 року, акт № 0003293 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 29.04.2018 року та розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 29.04.2018 року №0003293.

Суд зазначає, що відповідно до ч.12 ст.6 Закону України "Про автомобільний транспорт", пунктом 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків (ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами встановлені Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30.

Згідно з п.3 Правил №30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідно до п.5 Правил №30 рух транспортних засобів та їх составів загальною масою до 40 тонн включно, якщо вони не є великогабаритними, і контейнеровозів загальною масою до 46 тонн включно та заввишки від поверхні дороги до 4,35 метра включно (на встановлених Укравтодором, Укртрансбезпекою і департаментом Державтоінспекції МВС маршрутах, які погоджено з організаціями, зазначеними в пунктах 9 - 13 цих Правил), здійснюється без дозволу.

Згідно з п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони визначено, що перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначаються окремими актами законодавства.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879.

Відповідно до пп.4 п.2 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 3 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансінспекцією, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Відповідно до п.13 Порядку №879 під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Особливості габаритно-вагового контролю та вимоги до нього закріплені у пунктах 15 - 25 зазначеного Порядку.

Так, габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. У разі коли за допомогою автоматичних зважувальних пунктів виявлено факт перевищення встановлених габаритно-вагових параметрів, габаритно-ваговий контроль транспортного засобу здійснюється на найближчому стаціонарному та/або пересувному пункті габаритно-вагового контролю. За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (п.п.16,17,18 Порядку №879).

Пунктом 21 Порядку №879 визначено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту.

Відповідно до п.27 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Згідно п.28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Методика розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобі залежно від маси такого транспортного засобу на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту, встановлено у п.30 Порядку №879.

Відповідно до п.30 Порядку №879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Пунктом 31-1 Порядку №879 визначено, що якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру:

- до 10 відсотків - у подвійному розмірі;

- на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі;

- більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

З доданої до позовної заяви копії накладної №10/24 від 29.04.2018 року на вантаж - «асфальтобетонна суміш» судом встановлено, що особою, яка здала вантаж загальною кількістю 18,89 тон є ДП «ЛИДЕР», номером транспортного засобу є НОМЕР_1, часом відвантаження є 17:14 год., отримувачем вантажу є ДП «ЛИДЕР» (т.1 а.с.26).

З наданої до суду копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 вбачається, що власником автомобіля реєстраційний номер НОМЕР_1 є ДП «ЛИДЕР» (т.1 а.с.27).

Відповідно до даного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2, маса без навантаження автомобіля КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 12950 кг. В накладній № 10/24 від 29.04.2018 року, зазначено, що ДП «ЛИДЕР» перевозило асфальтобетонну суміш, загальною вагою 18,89 тонн.

Тобто, загальна (повна) маса транспортного засобу КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 разом із вантажем становить 31,84 тонн. (12,95 тонн + 18,89 тонн).

З боку відповідача до суду надано копію чеку зважування транспортного засобу КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 29.04.2018 року о 17:56 год., в якому зазначається: загальна маса 32,97 тонн, вісь 1- 7,34 тон, вісь 2 - 12,61 тонн, вісь 3 - 13,02 тонн, що здійснювалось на швидкості 3,6 км/год. (т.1 а.с.45).

Однак, вказаний чек не містить реквізитів щодо пункту проведення вагового контролю.

Суд зазначає, що зі змісту вказаного чеку зважування від 29.04.2018 року, вищевказаних актів, довідки та розрахунку неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використане відповідачем при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилось зважування транспортного засобу позивача, який відсоток похибки таких ваг.

В свою чергу, у довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 29.04.2018 року вказано, що повна маса транспортного засобу становила 32,97 тонн.

Отже, з викладеного вбачається, що відповідачем зазначено повну масу транспортного засобу, яка перевищує повну масу цього транспортного засобу більше, ніж на 1 тонну.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.8 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби. Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, які мають елементи або функції настроювання, повинні мати захист від вільного доступу до зазначених елементів і функцій (включаючи програмне забезпечення) з метою запобігання несанкціонованому втручанню. Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки.

На підтвердження правильності зважування вантажного автомобіля позивача 28.09.2018 року, відповідачем надано до суду копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 2939 від 27.07.2017 року, яке видане ДП "Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" на ваги автомобільні ТВА-20Д заводський № 18831 та чинне до 27.07.2018 року (т.1 а.с.51).

При цьому, згідно з п.12 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

За таких обставин, ваги, які використовувались відповідачем при зважуванні ТЗ позивача, не відповідають вимогам законодавства щодо обладнання, яке повинно застосовуватися для обладнання пересувного пункту габаритно-вагового контролю, та не можуть застосовуватись для зважування транспортних засобів у русі, оскільки їх метрологічна атестація для такого способу зважування не проведена, а надана копія свідоцтва свідчить також про те, що його видано органом, на який законодавством не покладено відповідний обов'язок.

Окрім цього, суд зазначає, що разом із клопотанням від 22.11.2018 року відповідачем також надано копії Настанови щодо експлуатації на ваги автомобільні тензометричні ТВА-20Д-10-0,8, заводський номер 18831 від його виробника ТзОВ НВД "Техноваги", а також додатку №1 - Методики повірки (калібровки) автомобільних ваг в русі.

Згідно з пунктом 3.3. вищевказаних Настанов передбачено, що основні метрологічні характеристики ваг при зважування під час руху дво- та багатовісних транспортних засобів повинні відповідати значенням, наведеним у таблиці 1, де: Min - найменша границя зважування ваг; Мах - найбільша границя зважування ваг.

З таблиці 1 "Метрологічні характеристики ваг при зважуванні під час руху" вбачається, що найменша границя зважування ваг ТВА-20Д-10-0,8 складає 0,2 тонни, а найбільша - 20 тонн. Крім того, у зазначеній таблиці вказано класи точності, границі допустимих похибок при визначенні навантажень як на одиничну вісь, так і на групу осей, а також вказано, що зважування повинно здійснюватися при швидкості руху автомобіля від 3 до 10 км/год.

При цьому, вищевказане свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 2939 від 27.07.2017 року також містить інформацію про те, що діапазон вимірювання ваг знаходиться в межах: Мах - 20 тонн (найбільша границя зважування ваг), Min - 0,2 тонни (найменша границя зважування ваг).

Зважування автомобіля позивача, маса якого без навантаження відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу складає 12950 кг (12,95 тонни) з вантажем, маса якого згідно з накладною складала 18,89 тонни, тобто загальна маса навантаженого транспортного засобу складала 31,84 тонни (із розрахунку: 12,95 +18,89 =31,84), здійснювалося вагами, які не можна застосовувати для зважування транспортних засобів вагою понад 20 тонн, оскільки діапазон зважування таких ваг знаходиться в межах від 0,2 до 20,0 тонн.

Отже, з наданої копії свідоцтва вбачається, що діапазон вимірювання зазначених у ньому ваг не дозволяє використовувати їх для зважування транспортного засобу позивача, щодо якого 29.04.2018 р. здійснювався габаритно-ваговий контроль.

Згідно акту № 0003293 від 29.04.2018 року про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів вбачається, що позивачем допущено перевищення вагових параметрів на здвоєну вісь (осьові навантаження), а саме, замість допустимих 11,00/16,00 тонн навантаження становило 7,34 / 12,61 / 13,02 тонни, тобто перевищуючи дозволені параметри.

Разом з цим, як вбачається з довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акту про перевищення, зважування відбувалося окремо по напівосям кожної осі і в подальшому ці дані складалися.

Згідно з пп.2 п.2 Порядку № 879, вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Відповідно до п.9 Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від № 255 від 28.07.2016 року, вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2 % та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником.

Таким чином, зазначеним нормативним положенням чітко визначено, що вагове обладнання повинно забезпечувати саме поосьове зважування у русі транспортного засобу, а не у спосіб, який здійснювався на транспортному засобі позивача посадовими особами відповідача.

В той же час, оскільки у розрахунку б/н від 29.04.2018 та у довідці відповідач зазначив, що одна вісь є здвоєною, визначення загальної маси автомобіля та навантаження на здвоєну вісь шляхом сумування осьових навантажень на кожну вісь є неправомірним, так як при такій конструкції для визначення навантаження на здвоєну вісь такі дві осі повинні зважуватись разом.

Крім цього, слід також зазначити, що автомобіль позивача перевозив асфальтобетонну суміш, яка відповідно до ДСТУ Б В.2.7-119:201Х «Будівельні матеріали. СУМІШІ АСФАЛЬТОБЕТОННІ І АСФАЛЬТОБЕТОН ДОРОЖНІЙ ТА АЕРОДРОМНИЙ. Технічні умови» є сипучим вантажем.

В даному ж випадку, слід також враховувати і властивості вантажу, який перевозив належний позивачу автомобіль, а саме асфальтобетону суміш, яка є подільним вантажем, що може переміщуватися по всім осям транспортного засобу під час руху. А тому проведення зважування у русі, шляхом поосьвого заїзду тягача на платформу ваг, без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого (подільного) вантажу, на переконання суду, не може дати достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу, адже це не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зсув центру ваги під час нахилу тягача при заїзді на платформу ваг, тоді як вантаж, в силу своїх властивостей, легко деформується під дією мінімальних сил.

Також слід звернути увагу і на те, що Єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», свідоцтво про атестацію № 02-84-08.

Разом із тим, вказана методика не розповсюджується на транспорті засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного суду у справі №816/2329/13-а (постанова від 12.04.2018р.), у справі № 826/442/13-а (постанова від 16.01.2018р.), у справі № 821/597/17 (постанова від 12.06.2018р.) по застосуванню положень ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд вважає слушним посилання представника відповідача у відзиві на адміністративний позов щодо виключення з пункту 19 Порядку №879 (на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №671) вимоги щодо необхідності наявності Методики проведення габаритно-вагового контролю, затвердженої Мінекономрозвитку, якою під час проведення такого контролю повинні керуватись Укртрансбезпека або її територіальні органи. Разом з тим суд зазначає, що вимоги відносно визначення за допомогою вимірювального (зважувального обладнання) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, які проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, наявні в підпункті 2 пункту 2 Порядку №879, який на час розгляду справи є чинним.

В свою чергу, існування такої методики і її використання відповідачем не доведено.

Суд зазначає, що виключення пункту 19 Порядку №879 вищезазначеної норми, на думку суду, свідчить лише про те, що Кабінетом Міністрів України усунуто вимогу про використання двох різних методик, затверджених різними центральними органами виконавчої влади, а не про те, що ним прийнято рішення про відсутність необхідності у застосуванні будь-яких методик при здійсненні габаритно-вагового контролю.

Оскільки законодавством не встановлено альтернативних вимог щодо можливості проведення вимірювання (зважування) без застосування такої методики або відповідно до будь-яких інших методик, то враховуючи положення ст.19 Конституції України щодо обов'язку органу державної влади та його посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, такі заперечення представника відповідача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

В той же час, надаючи оцінку посиланням відповідача щодо визначення відстані перевезення від місця навантаження позивача до місця зважування і розвантаження за допомогою інтернет-ресурсу http://della.ua/distance, суд зазначає наступне.

Так, згідно акту № 0003293 від 29.04.2018 року відстань перевезення від місця навантаження позивача до місця зважування і розвантаження складає 60 км.

Цей показний в розрахунку плати за проїзд, який складений на підставі вказаного акту, складає 60 кв.м.

В той же час, в інтернет ресурсі http://della.ua/distance, на який посилається відповідач, відстань між с. Молодолинське та м. Білгород-Дністроським складає 60 км. та є приблизною.

Водночас, відстань від між с. Молодолинське та м. Білгород-Дністроським згідно інтернет ресурсу https://www.google.com.ua/maps/ складає також інші показники, в залежності від маршруту, які різняться по визначенню кілометражу.

Зважаючи на вищевикладене, суд критично ставиться до взятих відповідачем при обрахунку пройденої відстані даних саме щодо пройденої відстані 60 км.

Отже, з урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що визначення вагових параметрів транспортного засобу позивача було здійснено з порушенням вищевказаних положень Порядку №879, а тому, на думку суду, отримані в результаті зважування дані не можуть вважатися достовірними.

Тобто, судом встановлено обставини, які свідчать про наявність порушень з боку відповідача при здійсненні габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 29.04.2018 року №0003293, суд виходить з наступного.

При вирішенні даної позовної вимоги, судом враховується те, що визначення вагових параметрів транспортного засобу позивача було здійснено з порушенням вищевказаних положень Порядку №879, і відповідно, отримані в результаті зважування дані не можуть вважатися достовірними.

Тобто, судом встановлено обставини, які свідчать про наявність порушень з боку відповідача при здійсненні габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача.

Водночас, при наданні оцінці даному розрахунку суд враховує, що вказаний розрахунок не містить підпису, посади, прізвища, ім'я та по батькові особи, яка його склала, а також номеру розрахунку та дати його складання.

З огляду на вищезазначене та враховуючи те, що розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 29.04.2018 року №0003293 був прийнятий за результатами здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, яке було проведено відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування даного розрахунку.

При цьому суд вважає помилковим твердження представника відповідача про те, що розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 29.04.2018 року №0003293 сам по собі не впливає на стан прав та інтересів позивача, що підлягають захисту в адміністративному судочинстві, а тому не є рішенням суб'єкта владних повноважень, що може бути скасовано адміністративним судом при вирішенні адміністративної справи.

Так, відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта ж владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Згідно з п. п. 15, 27 п. 5 вищевказаного вище Положення про Укртрансбезпеку, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

З наведеного вбачається, що Укртрансбезпека виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

КАС України, а саме п. 7 ч. 1 ст. 4 встановлено, що суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, повноваження Укртрансбезпеки щодо складення, зокрема, розрахунків та інших документів імперативного характеру, делеговані Кабінетом Міністрів України, характеризують вказаний орган таким, що є суб'єктом владних повноважень.

Суд з цього приводу зазначає, що за відсутності процедури адміністративного оскарження зазначений розрахунок (виходячи з принципу правомірності рішення суб'єкта владних повноважень), є правовою підставою для стягнення з автоперевізника плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та підставою визначення розміру такої сплати.

За таких умов, на думку суду, зазначений розрахунок безпосередньо впливає на стан прав та обов'язків позивача (а саме щодо обов'язку підприємства сплачувати зазначену плату за проїзд), а тому при визнанні його судом при розгляді даної адміністративної справи необґрунтованим та протиправним, він, з метою належного захисту прав та інтересів позивача, підлягає скасуванню.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Суд при прийнятті рішення в цій частині приймає до уваги правову позицію з цього питання, що зазначена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №804/8334/16, від 02 серпня 2018 року у справі №820/1420/17, від 21 вересня 2018 року у справі №804/5296/17, оскільки судами розглядались по суті та вирішувались позовні вимоги за позовами юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до територіальних управлінь Укртрансбезпеки про визнання протиправним та скасування розрахунку та надавалась оцінка таким розрахункам як актам індивідуальної дії.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що сам розрахунок плати за проїзд за перевищення нормативних параметрів у рядку 2.2.1. розрахунку (арифметичні розрахунки) виконано невірно, оскільки, позивачем помилково трактуються положення п.2 Ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 року, які визначають, що при перевищенні допустимих осьових навантажень від 10 до 20 відсотків включно застосовується ставка плати за кожен кілометр відстані в розмірі 0,27 євро; за перевищення допустимих осьових навантажень понад 20 відсотків застосовується ставка плати в розмірі 0,15 євро за кілометр за кожні 5 відсотків.

В свою чергу, відхилення цих доводів позивача, не впливає на висновки суду про протиправність оскаржуваного розрахунку.

Вирішуючи позовну вимогу про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №053933 від 18.06.2018 року, суд виходить з наступного.

При вирішенні даної позовної вимоги, судом враховується те, що визначення вагових параметрів транспортного засобу позивача було здійснено з порушенням вищевказаних положень Порядку №879, і відповідно, отримані в результаті зважування дані не можуть вважатися достовірними.

Як вбачається з акту перевірки №049506 від 29.04.2018 та постанови №053933 від 18.06.2018 року про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивачем було порушено вимоги ст. 60 частини 1 абзацу 3 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема здійснено пересування великовагових транспортних засобів без оформлення документів, передбачених, ст.48 цього ж Закону, а саме за відсутності дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням великовагових параметрів або документу про внесення плати за проїзд.

Так, згідно зі ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

При цьому відповідно до пункту 22.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

В даному випадку, позивачем перевозився саме подільний вантаж, оскільки готову асфальтобетонну суміш можна розподілити на частини будь-якої ваги та перевозити їх окремими транспортними засобами.

На підставі аналізу вищезазначених законодавчим норм, суд зазначає, що діючим законодавством не передбачено можливості надання дозволу великоваговим транспортним засобам для перевезення подільних вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень.

Як вбачається з накладної від 29.04.2018 року №10/24 позивач здійснював перевезення асфальтобетонної суміші, тобто перевозив подільний сипучий вантаж та не мав можливості отримати дозвіл на рух транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оскільки на перевезення таких вантажів дозвіл не видається.

З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що позивач не може нести відповідальність за абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за відсутність у нього під час перевезення подільного вантажу дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, оскільки видачу таких дозволів для перевезення подільних вантажів не передбачено.

Отже, враховуючи викладене у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови №053933 від 29.04.2018 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Решта доводів представника позивача та представника відповідача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги дочірнього підприємства "ЛИДЕР" підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір як за вимогу майнового характеру у розмірі 1762 грн. (т.1 а.с.5).

Відповідно до п.16 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року, Укртрансбезпека є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 року "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, проте територіальні органи створено без статусу юридичної особи.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ДП «ЛИДЕР» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст.2,9,70,77,90,120,139,193,194,205,241-246,255,295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву дочірнього підприємства "ЛИДЕР" до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд і про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0003293 від 29.04.2018 року на суму 442,69 євро, складений Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області №053933 від 18.06.2018 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (, адреса: 01135, м.Київ, проспект Перемоги, будинок 14) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь дочірнього підприємства «ЛИДЕР» (, адреса: 65496, Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, вулиця Академіка Вільямса, 93) судовий збір у розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Соколенко

.