Справа № 1540/4183/18
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/4183/18

Категорія:8.3 Головуючий в І інстанції: Балан Я.В.

Час та місце ухвалення: 13:17 год. м.Одеса.

Дата повного тексту судового рішення: 08.10.2018р.

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лукянчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області та Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області, Державної фіскальної служби України про:

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області №0-1507 від 04.04.2018р.;

- визнання протиправним та скасування рішення ДФС України №110061С199-99-11-02-01-14 від 30.07.2018р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим що, позивач, як фізична особа, являється сільськогосподарським товаровиробником, засновником Фермерського господарства «ОСОБА_2.». На думку позивача, нерухомість, за якою йому нараховано податок не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки є будівлею, яку він, як сільськогосподарський товаровиробник, використовує для обслуговування своєї сільськогосподарської діяльності.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення від 02 жовтня 2018 року з прийняттям нового судового рішення - про задоволення його позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що будівля на яку наклали податок на нерухоме майно не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки її призначення полягає у використанні безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а апелянт як фізична особа, є сільськогосподарським товаровиробником.

Також, апелянт посилається на те, що судом не враховано практику Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила та прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумачення прав та обов'язків такого платника.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 квітня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області, згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, ОСОБА_2 винесене податкове повідомлення-рішення №0-1507 від 04.04.2018р, відповідно до якого, визначено суму податкового зобов'язання за платежем: Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, які є власниками об'єктів житлової нерухомості у розмірі 25 261, 76 гривень за податковий період 2017 р.

Не погоджуючись з вищевказаним повідомленням-рішенням, 30 травня 2018 року (№ вих.305/1 від 30.05.18р.), позивач направив скаргу до Державної фіскальної служби України, в якій просив податкове повідомлення-рішення №0-1507 від 04.04.2018р. скасувати. За результатом розгляду скарги Державною фіскальною службою України було прийнято рішення №11006/С/99-9911-02-01-14 від 30.07.2018р, яким податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до інформації, яка міститься у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 02.07.2018 року, ОСОБА_2, являється засновником юридичної особи, код за , Фермерського господарства «ОСОБА_2.», місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_1

Види діяльності: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, 01.50 Змішане сільське господарство, 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві, 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

Згідно інформаційної довідки № 138341866 від 19.09.20418 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, ОСОБА_2, на праві приватної власності належить будинок, загальною площею 818, 00 кв.м, житловою площею 116,50 кв.м, площа земельної ділянки 3269 кв.м. Загальна вартість нерухомого майна на 29.12.2008р. становить 78 932 гривень. Підставою для виникнення права власності являється свідоцтво про право власності, видане Надеждівською сільською радою, НОМЕР_1 від 29.12.2008р.

Відповідно до копії договору позички №16, від 01.01.2016 року, вбачається, що громадянин України, ОСОБА_2 передав Фермерському господарству «ОСОБА_2.» у тимчасове, строком на 3 роки, безоплатне користування будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1

Згідно копії Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який міститься у матеріалах справи, місцезнаходження: АДРЕСА_1, згідно схематичного плану та експлікації якого, на земельній ділянці знаходяться: А) житловий будинок, А1) жила прибудова, Б) сарай, В) літня кухня, Г) сарай, Д) гараж, Е) навіс, Ж) навіс, З) вбиральня, И) сарай, №1-5) надвірні споруди, І) інші споруди.

Додатком 2.4. до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, характеристиками будинку, господарських будівель та споруд зазначено: А) житловий будинок з верандою, А1) жила прибудова з верандою,Б) сарай з навісом,В) літня кухня з верандою, підвалом, Г) сарай, Д) гараж, Е) навіс, Ж) навіс, З)вбиральня, И) сарай з навісом, І) басейн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про правомірність нарахування спірним податковим повідомленням-рішенням позивачу до сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, оскільки позивачем не доведено використання зазначеного майна саме у сільськогосподарському товаровиробництві.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з таким висновкам суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п. 21.1 ст. 21 Податкового Кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

01.01.2015 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 Податкового кодексу України.

У пп. 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 ст. 266 ПК України передбачено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об'єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Отже, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Водночас, за приписами пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Відповідно до ст. 16-1.1 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства в Україні» сільськогосподарський товаровиробник, основною діяльністю якого є постачання сільськогосподарських товарів, вироблених ним на власних або орендованих основних засобах, причому питома вага вартості сільськогосподарських товарів становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів, поставлених ним протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Згідно пункту 2 Порядку розподілу бюджетної дотації для розвитку сільськогосподарських товаровиробників та стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції у 2017 році, затвердженого постановою КМУ від 08.02.2017 року №83, до сільськогосподарських товаровиробників належать юридичні особи та фізичні особи - підприємці, основною діяльністю яких є постачання сільськогосподарських товарів ( у визначені пункту 2.15 статті 2 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства в Україні»).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частинами першою, другою статті 6 Кодексу передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справах «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14 жовтня 2010 року та «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine), заява № 39766/05, рішення від 7 липня 2011 року ЄСПЛ дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги податкового законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що для цілей застосування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, звільняються від оподаткування цим податком споруди які використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа.

Оскільки нерухоме майно, а саме будинок, за адресою АДРЕСА_1, який належить позивачеві на праві власності, використовується в господарській діяльності позивача для зберігання вирощеної сільськогосподарської продукції та відповідної техніки по обробці і збиранню сільськогосподарської продукції, що не спростовано відповідачем, колегія суддів дійшла висновку, що вказане приміщення часткою в розмірі 643,1 кв.м., не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги та вимоги позову про визнання протиправними податкового повідомлення-рішення №0-1507 від 04.04.2018р.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 20 червня 2018 року у справі №814/2040/16.

Щодо вимог позивача в частині скасування рішення Державної фіскальної служби України №110061С199-99-11-02-01-14 від 30.07.2018р., колегія суддів зазначає наступне.

Рішення Державної фіскальної служби України №110061С199-99-11-02-01-14 від 30.07.2018р. прийнято у порядку адміністративного (досудового) оскарження рішень суб'єкта владних повноважень

Відповідно до ст. 4 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Зважаючи на те, що оскаржуване рішення ДФС України №110061С199-99-11-02-01-14 від 30.07.2018р про результати розгляду скарги прийнято у межах повноважень ДФС України, та його існування само по собі не порушує прав позивача, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині. Дії ДФС України щодо дотримання порядку розгляду скарги позивача не є предметом даного спору.

А відтак, на думку колегії суддів, належним та достатнім способом захисту прав ОСОБА_2 у спірних правовідносинах є задоволення його позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області №0-1507 від 04.04.2018р.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення, тому постановлене судове рішення підлягає скасуванню в порядку ст.317 КАС України, з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області та Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове - повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області №0-1507 від 04.04.2018р.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 січня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лукянчук