Справа № 804/2671/18
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 804/2671/18
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Державного агентства рибного господарства України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 року

у справі №804/2671/18

за позовом ОСОБА_1

до Державного агентства рибного господарства України

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного агентства рибного господарства України в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області № 14 о/с від 13 квітня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади головного державного інспектора Дніпропетровського територіального відділу Управління схорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексів Законів про Працю України у зв'язку з ліквідацією Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області;

- поновити його на посаді головного державною інспектора Дніпропетровського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Дніпропетровській області з 14 квітня 2017 року з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю винесення спірного наказу про звільнення без працевлаштування на рівнозначній посаді.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 р. у справі № 804/2671/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.

Судом встановлено, що позивач працював на посаді державного інспектора Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства. У зв'язку з проведенням заходів щодо ліквідації Управління, працівників попереджено про вивільнення. Позивач звернувся з заявою щодо прийому на роботу в установу, що створюється без проходження конкурсу (Управління Державного агентства рибного господарства).Спірним наказом позивача звільнено у зв'язку з ліквідацією Управління. Дослідивши встановлені по справі обставини , суд дійшов висновку, що з огляду на те, що функції ліквідованого Управління передано новоствореній організацій, то відповідно в даному мова йде про реорганізацію організації, й відповідно подібна ліквідація передбачає наявність у роботодавця обов'язку працевлаштувати працівників ліквідованої установи. Судом зазначено, що оскільки відповідачем звільнено позивача без пропонування рівнозначної посади в новоутвореній установі, це є порушенням законодавчо визначеної процедури звільнення. Наведене обумовило прийняття рішення про задоволення позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, Державним агентством рибного господарства України подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 р. у справі № 804/2671/18, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що ліквідований орган виконував частину делегованих Держрибагентством функцій, а отже після його ліквідації виконувані ним функції нікому не передавались. Відповідно Держрибагенство не є правонаступником ліквідованого Управління. За таких обставин, ліквідація управління без правонаступництва не передбачає переходу обов'язків щодо подальшого працевлаштування вивільнених працівників. Скаржник вказує на те, що позивач має можливість реалізувати своє право та працевлаштуватись до Держрибагенства на відповідну посаду, але прийняттю на посаду державного службовця передує процедура проходження конкурсу.

Представниками сторін в судовому засіданні апеляційної інстанції надано грунтовні пояснення щодо обставин по справі та підтримано позиції апеляційної скарги та заперечень до неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, відповідно до наказу від 05.10.2001 року № 64-к ОСОБА_1 прийнято на посаду державного інспектора Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 894 та наказу Держрибагенства України № 369 від 30.11.2015 року позивача 08.12.2015 року попереджено про наступне вивільнення із займаної посади за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України з 08.02.2016 року.

У березні 2017р. у зв'язку з проведенням заходів щодо ліквідації Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області позивач звернувся до Голови Держрибагнетсва України із заявою щодо вирішення питання щодо його прийому на роботу в Управлінні Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області без проходження конкурсного відбору.

Згідно із наказом від 13.04.2017 № 14 о/с голови ліквідаційної комісії Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області позивача на підставі п. 1 статті 40 КЗпП України звільнено з займаної посади у зв'язку з ліквідацією Управління з 14.04.2017 року.

Правомірність звільнення позивача із займаної посади є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо незаконності звільнення позивача з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції правильно виходив з того, що однією із гарантій держави щодо забезпечення права на працю працездатним громадянам є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи згідно до вимог статті 5-1 КЗпП України.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст.40).

Згідно з п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене ст.42 цього Кодексу. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник бо уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштування самостійно.

Також і ч.5 ст.22 Закону України Про державну службу визначено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов'язкового проведення конкурсу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 41 Закону України Про державну службу державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу: на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

З огляду на положення зазначених норм права, суд першої інстанції правильно вказав на те, що у разі ліквідації державного органу роботодавець зобов'язаний вирішити питання щодо переведення державного службовця в державний орган, якому передаються повноваження та функції ліквідованого державного органу.

Позиція Державного агентства рибного господарства України полягала у тому, що у спірному випадку відбулася повна ліквідація юридичної особи публічного права - Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області, при цьому, його права та обов'язки не передавалися жодному органу, у зв'язку з чим були відсутні правові підстави для переведення позивача до іншого державного органу.

З такою позицією Державного агентства рибного господарства України обґрунтовано не погодився суд першої інстанції, який зазначив про те, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо у розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію.

При цьому, судом першої інстанції встановлено те, що постановою Кабінету Міністрів України Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства від 30.09.2015р. №894 вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державного агентства рибного господарства за переліком згідно з додатком 1(зокрема підлягало ліквідації - Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області) - пункт 1 Постанови №894 та одночасно передбачалось утворення територіальних органів Державного агентства рибного господарства як структурних підрозділів апарату Агентства за переліком згідно до додатку 2 ( зокрема утворення - Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області) пункт 2 Постанови №894.

Згідно ж п.4 постанови КМУ №894 функції та повноваження вказаних територіальних органів, які ліквідуються, покладалися на Агентство до утворення територіальних органів як структурних підрозділів апарату Державного агентства рибного господарства.

З огляду на положення постанови КМУ №894, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що до новоствореного Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області перейшли повноваження та функції ліквідованого територіального органу Державного агентства рибного господарства після його утворення згідно до вимог п.4 постанови КМУ №894, що також підтверджується і змістом Положення про Управління охорони, використання і відтворення біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області затвердженого наказом Державного агентства рибного господарства України від 19.04.2012р. №206 та змістом Положення про Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області затвердженого наказом Державного агентства рибного господарства України від 15.07.2016р. щодо змісту повноважень, завдань і функцій цих державних органів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірному випадку фактично відбулася реорганізація державних органів, які реалізовують державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, внаслідок чого одні державні органи були ліквідовані, а інші створені.

Відповідна правова позиція узгоджується і з позицією Верховного Суду України, вкладеній у його постановах від 04.03.2014р. у справі №21-8а14, від 27.05.2014р. у справі №21-108а14, від 28.10.2014р. у справі №21-484а14, від 19.01.2016р. у справі №21-2225а15.

Судом першої інстанції встановлено, що позивача звільнено з посади державного інспектора Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області згідно з наказу №19 о/с від 12.05.2017р. без надання позивачеві пропозиції переведення його до новоутвореного структурного підрозділу - Управління Державного рибного господарства у Дніпропетровській області, до якого перейшли функції та повноваження органу, що ліквідувався.

За викладених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, стосовно того що під час звільнення позивача у зв'язку з ліквідацією територіального органу Державного агентства рибного господарства - Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області порушено порядок звільнення позивача, встановлений як п.1 ст.40 КЗпП України, так і ч.5 ст.22, п.2 ч.1 ст.41 Закону України «Про державну службу», оскільки позивачу не запропоновано іншу роботу, яку він обіймав відповідно до своєї кваліфікації у відповідних створених структурних підрозділах територіальних органів Державного рибного агентства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування наказу № 14 о/с від 13 квітня 2017 року та поновлення позивача на роботі.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необґрунтовано поклав обов'язок по поновленню позивача на роботі на відповідача, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки такого обов'язку саме на Державне агентство рибного господарства України судом першої інстанції покладено не було. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до Положення про Управління охорони, використання і відтворення біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області затвердженого наказом Державного агентства рибного господарства України від 19.04.2012р. №206, яке, як на час розгляду справи у суді першої інстанції так і на час розгляду у суді апеляційної інстанції, не ліквідовано у встановленому порядку, повноваженнями щодо призначення керівників структурних підрозділів наділений начальник Управління охорони, використання і відтворення біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області. У свою чергу, Державне агентство рибного господарства України не було наділено ані повноваженнями щодо призначення керівників структурних підрозділів Управління охорони, використання і відтворення біоресурсів та регулювання рибальства у Дніпропетровській області, ані повноваженнями щодо їх звільнення.

Вирішивши питання щодо поновлення позивача на посаді, суд першої інстанції правомірно вирішив і питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З огляду на відсутність математично обґрунтованих заперечень щодо сум відшкодування втраченого заробітку, колегія суддів погоджується з розміром визначеної судом суми стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що в межах доводів апеляційної скарги відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції повно встановлені обставини по справ та надано їм вірну юридичну оцінку, правомірна застосовано норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного агентства рибного господарства України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 р. у справі № 804/2671/18 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 р. у справі № 804/2671/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко