Справа № 200/14671/18-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 р. Справа№200/14671/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Залізників України, 1/33)

до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, 13)

про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії відповідача щодо припинення пенсії за віком з 1 січня 2018 року, зобовязання відповідача відновити нарахування та виплату пенсії з 1 січня 2018 року по 30 червня 2018 року з нарахуванням втрати частини доходів.

26 грудня 2018 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі. За клопотанням позивача розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Також, суд задовольнив клопотання позивача та відстрочив сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок до ухвалення судового рішення та задовольнив клопотання позивача та визнав поважними причини пропуску строку звернення позивача із позовом до суду. Одночасно, суд задовольнив клопотання позивача про витребування доказів та зобовязав відповідача надати витяг з пенсійної справи позивача відповідно спірних правовідносин (призначення пенсії, заяви, протоколи, довідки, рішення, що стосуються виплати та припинення виплати пенсії), всі інші докази, які стали підставою для вчинення відповідачем спірних дій, відомості, з якого періоду позивачу припинено виплату пенсії із зазначенням підстав, довідку про нараховану та фактично виплачену пенсію за період з 1 січня 2018 року.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позивач у позовній заяві зазначив, що є отримувачем пенсії як внутрішньо переміщена особа та перебуває на обліку управління, проте 1 січня 2018 року відповідачем було припинено виплату пенсії без зазначення причин такого припинення. Позивач також відзначила, що 9 січня 2018 року зверталась до управління із заявою про поновлення виплати та рішенням Комісії виплату пенсії поновлено, проте відповідачем виплату пенсії було поновлено лише у липні 2018 року без виплати заборгованості за період з 1 січня 2018 року по 30 червня 2018 року, що не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує її конституційні права. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач відзначила пріоритетність норм статті 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» щодо підстав та порядку припинення виплати пенсії та зауважила, що призупинення виплати її пенсії мало місце не у спосіб, який передбачений зазначеним Законом, тому дії відповідача щодо припинення виплати пенсії з 1 січня 2018 року були неправомірними. Також позивач наголошувала, що у звязку зі встановленням протиправності у діях відповідача щодо припинення виплати пенсії, виплата пенсії за минулий час повинна здійснюватися без обмеження строку.

Відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву позивача, у якому заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог позивача та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на нормативно-правові акти з питань соціального забезпечення внутрішньо переміщених осіб. Щодо поновлення нарахування та виплати пенсі за період з 1 січня 2018 року по 30 червня 2018 року відповідач посилався на норми постанови Кабінету Міністрів України, яким передбачено створення окремого порядку виплати сум соціальних виплат, які не виплачені за минулий час та зазначив, що невиплачені суми пенсії позивача за означений період не можуть бути виплачені. На підтвердження обставин, зазначених у відзиві, відповідачем було надано довідку про розмір виплаченої пенсії за період з січня 2017 року по грудень 2018 року, копію заяви позивача від 2 жовтня 2014 року про запит пенсійної справи, копію паспорту та коду позивача, копію заяви про виплату пенсії на рахунок ДОУ АТ «Ощадбанк», копію розпорядження від 25 листопада 2014 року № 184802 про взяття на пенсійний облік, копію довідки позивач про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території, розпорядження від 21 жовтня 2015 року про проведення масового перерахунку, розпорядження від 29 липня 2016 року про проведення перерахунку через зміну надбавки, заяву позивача від 12 грудня 2016 року про виплату пенсії на рахунок ДОУ АТ «Ощадбанк», відомості витягу з протоколу від 18 січня 2018 року № 3 про призначення (відновлення) соціальних виплат позивачу, копія заяви позивача від 9 січня 2018 року про поновлення виплати пенсії. Водночас, суд зауважує, що доказів на підтвердження підстав припинення виплати пенсії позивача з 1 січня 2018 року відповідачем суду не надано. Також, матеріали справи не містять доказів щодо прийняття відповідачем окремого рішення про припинення позивачу виплати пенсії з 1 січня 2018 року в порядку статті 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії ВК № 022625, виданого Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1. Позивач є пенсіонером за віком (пенсійне посвідчення серії ААЗ № 375234) та внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 18 липня 2016 року № НОМЕР_2.

Факт перебування позивача на обліку управління не заперечується відповідачем по справі.

Листом відповідача від 24 жовтня 2018 року вих. № 12426/02/25 позивачу повідомлено, що 18 січня 2018 року було прийнято рішення комісії з розгляду питань призначення відновлення соціальних виплат ВПО за місцем їх фактичного проживання/перебування управління соціального захисту населення Покровської міської ради про поновлення виплати пенсії з моменту її припинення та що пенсію поновлено на виплатний період липня 2018 року. Також, у зазначеному листі управління позивача проінформовано, що виплата заборгованості з 1 січня 2018 року по 30 червня 2018 року буде здійснена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335.

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви, спірними питанням у справі є правомірність невиплати заборгованості з пенсійних виплат за минулий період.

Суд зазначає, що за наслідками апеляційного перегляду Великою Палатою Верховного Суду набрало законної сили рішення Верховного Суду від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (Пз/9901/20/18) за позовом ОСОБА_2 до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірними дій, зобовязання вчинити певні дії.

Відповідно до положень частини десятої статті 290 КАС України у рішенні суду, ухваленому за результатами розгляду зразкової справи, Верховний Суд додатково зазначає:

1) ознаки типових справ;

2) обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм;

3) обставини, які можуть впливати на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі.

У своєму рішенні від 03 травня 2018 року Верховний Суд дійшов висновку, що в контексті цієї зразкової адміністративної справи ознаками типових, визначених п. 21 ч. 1 ст. 4 КАС України справ, є такі (пункт 113 рішення):

1) позивач у цій категорії справ є пенсіонер, якому/якій призначено пенсію згідно із Законом № 1058-ІV та який/яка є внутрішньо переміщеною особою;

2) відповідачем є територіальний орган Пенсійного фонду України, на пенсійному обліку якого перебуває позивач;

3) спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права (у зв'язку з припиненням територіальними органами Пенсійного фонду України виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з підстав, які не передбачені п. 1, 3 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV);

4) позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати неправомірними дії щодо припинення виплати пенсії та зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії).

Окрім того, Верховним Судом було визначено обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права. А саме у пункті 114 рішення зазначено, що висновки Верховного Суду в цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах, в яких позивач:

1) є громадянином України;

2) має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою органів соціального захисту населення про взяття її на облік, як внутрішньо переміщеної особи;

3) є пенсіонером та отримує пенсію, призначену їй відповідно до Закону № 1058-IV.

Поновлення виплати пенсії потребує здійснення додаткових дій позивачем.

Відповідач право позивача на отримання пенсії не заперечує.

На підставі досліджених матеріалів адміністративної справи № 200/14671/18-а судом встановлено, що припинення виплати пенсії позивача відбулося з підстав, які не передбачені п. 1, 3 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV без прийняття відповідного рішення, тому, суд доходить висновку, що дана адміністративна відповідає ознакам типової справи, наявні обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права. Обставини, які виключають типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм відсутні. Отже, зазначена справа розглядається як типова.

Суд зазначає, що в силу вимог частини третьої статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 (справа №243/6391/17) за результатом розгляду аналогічного спору дійшов висновку, зокрема, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття Пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону № 1058-IV. Так, згідно з положеннями частини першої зазначеною статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості, на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, у разі смерті пенсіонера, у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, в інших випадках, передбачених законом.

Суд зазначає, що відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів щодо правомірності припинення виплати пенсії з 1 січня 2018 року.

Окрім того, суд зауважує, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

У рішеннях Конституційного Суду України (від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути повязане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий звязок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обовязки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

У даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення.

Водночас, як встановлено судом та підтверджено наявними матеріалами справи, позивач вчинили усіх належних від неї заходів щодо поновлення виплати пенсії. Проте, не зважаючи на заяву позивача про поновлення виплати пенсії від 9 січня 2018 року та на рішення комісії від 18 січня 2018 року, відповідачем виплата пенсії у січні 2018 року поновлена не була. Обєктивних та законних підстав для поновлення виплати пенсії лише у липні 2018 року, відповідачем суду не надано. Отже, суд доходить висновку, що заборгованість з виплати пенсії за період з 1 січня 2018 року по 30 червня 2018 року склалась саме з вини відповідача. Тому, в силу положень статті 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відповідач повинен провести виплати пенсії позивача за минулий час без обмеження строку та з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що у такому випадку відповідач не може посилатися на відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій, оскільки порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов'язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум пенсій. Суд, відповідно до норм статті 6 КАС України вирішує дану справу, зокрема, з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, який у своєму рішенні «Сук проти України» зазначив: «державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов'язань (див., з-поміж інших судових рішень, рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), згадане вище, пункт 35). Тому остаточна відмова національних органів у праві заявника на цю доплату за період, що розглядається, є свавільною і такою, що не ґрунтується на законі».

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача, отже, позов підлягає задоволенню.

Окрім того, суд зазначає, що позивач у позовних вимогах просив суд допустити до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць. Вирішуючи питання щодо можливості звернення постанови до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць суд зазначає наступне.

Нормами статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року позивачеві відстрочено сплату судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. до ухвалення рішення по суті.

Нормами частини 2 статті 133 КАС України встановлено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з положеннями частини 1 зазначеної статті при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Залізників України, 1/33) до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, 13) про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення ОСОБА_1 пенсії за віком з січня 2018 року.

Зобов'язати Покровське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області сплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) заборгованість з пенсії за період з 1 січня 2018 року по 30 червня 2018 року включно з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині зобовязання Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити сплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) заборгованість з пенсії за період з 1 січня 2018 року по 30 червня 2018 року включно з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, 13) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - 0001, , код банку 820019, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 16 січня 2019 року. Повне судове рішення складено 16 січня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Смагар С.В.