Справа № 1740/2153/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року№ 857/3150/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року у справі №1740/2153/18 (суддя Комшелюк Т.О., м.Рівне) за її позовом до Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними зобов'язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Управління соціального захисту населення Зарічненської районної державної адміністрації (далі - УСЗН) в якому просила: визнати дії відповідача щодо відмови у виплаті одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2018 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат протиправними; стягнути з УСЗН на користь позивача недоотриману суму одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2018 рік у розмірі 14802 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням, на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права вказує, на те, що відповідач неналежним чином виконав свій обов'язок перед нею, з виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення у належному розмірі, а тому необхідно зобов'язати його здійснити таку виплату. Крім цього, зазначає, що певні соціальні пільги, компенсації і гарантії є складовою конституційного права на соціальний захист і звуження змісту та обсягу цього права не допускається. За конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами при визначенні розміру щорічної грошової допомоги застосуванню підлягає стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII), а не постанова Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 №562 (далі - Постанова №562).

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно виплачено позивачу одноразову грошову допомогу як інваліду ІІІ групи, учаснику ліквідації аварії на Чорнобильської АЕС, у порядку та розмірах, встановлених КМУ.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок чорнобильської катастрофи (1 категорія), інвалідом ІІІ групи (а.с.15-17).

30.07.2018 позивач звернулася до відповідача із заявою про нарахування та виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат (а.с.10).

Листом від 01.08.2018 за №01/14/1256 УСЗН повідомило заявника, що компенсація та допомога, передбачені статтею 48 Закону №796-XII виплачуються в порядку та розмірах, встановлених КМУ. Допомога на оздоровлення в сумі 90 грн перерахована на рахунок позивача до відділення Ощадного банку платіжним дорученням від 10.07.2018 №481, а тому підстави для перерахунку одноразової допомоги на оздоровлення за 2018 рік відсутні (а.с.11).

Не погодившись із вказаною позицією відповідача позивач звернулась до суду із цим позовом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі №796-ХІІ.

Аналізуючи положення статті 48 Закону №796-ХІІ, судом апеляційної інстанції встановлено, що у певний період часу нею було передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І, інвалідам ІІІ групи захворювання яких пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи виплачується у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо усунення дискримінаційного ставлення до громадян, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях та військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї» від 21.04.2016 №1339-VIII (далі - Закон №1339-VIII) статтю 48 Закону №796-ХІІ викладено в новій редакції (зміни набрали чинності 22.05.2016).

Зокрема, згідно з частинами другою та третьою статті 48 Закону №796-ХІІ (в редакції Закону №1339-VIII), щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Також, Законом України «Про внесення змін до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.2017 №2082-VIII (далі - Закон №2082-VIII) статтю 48 Закону №796-ХІІ викладено в новій редакції (зміни набрали чинності з 28.06.2017).

Так відповідно до частин другої, третьої статті 48 Закону 796-ХІІ (в редакції Закону №2082-VIII та чинній на час виникнення спірних відносин), щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

26.10.2016, відповідно до статті 48 Закону (в редакції Закону №1339-VIII), КМУ постановою №760 затвердив «Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян» (далі - Порядок).

Пунктом 10 вказаного Порядку (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що щорічна допомога виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь в ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь в ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, в розмірах, установлених Постановою №562.

Пунктом 1 Постанови №562 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення: - інвалідам I і II групи - 120 гривень; - учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 гривень; - інвалідам III групи та дітям-інвалідам - 90 гривень.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, за якими розмір щорічної допомоги на оздоровлення, право на отримання якої має позивач відповідно до положень статті 48 Закону №796-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначений Постановою №562 та становить 90 грн, а тому дії відповідача щодо виплати скаржнику щорічної допомоги на оздоровлення у такому розмірі є правомірними.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються і на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги вище перелічених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 16 січня 2019 року