Справа № 607/11836/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 рокуЛьвів№857/3086/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

з участю позивача ОСОБА_1, представника третьої особи Світлик О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2018 року у справі №607/11836/18, винесене головуючим суддею Черніцькою І.М., час проголошення судового рішення у протоколі судового засідання не вказано, у м. Тернополі повний текст судового рішення складений 13.09.2018 р., за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області третя особа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про скасування постанови та зобов'язання відновити виконавче провадження,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, третя особа - Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 18 червня 2018 року ВП №56549722, у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду та зобов'язання відновити виконавче провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зобов'язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату йому пенсії, як пенсіонеру органів внутрішніх справ починаючи з січня 2016 року. Державним виконавцем 06 червня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 18 червня 2018 року - постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі вимог п. 9 ст. 39 ст. Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі. Про вказану постанову позивач дізнався 20 червня 2018 року, отримавши її поштою. Вважає оскаржувану постанову незаконною, такою, що винесення з порушенням вимог закону, оскільки по даний час рішення суду не виконане в повному обсязі та кошти йому не виплачені.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 56549722 від 18 червня 2018 року з виконання виконавчого листа №607/13896/17, виданого 05.06.2018 року. Визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про закінчення виконавчого провадження ВП №56549722 від 18 червня 2018 року з виконання виконавчого листа №607/13896/17, виданого 05.06.2018 року про зобов'язання Головне управління ПФУ в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 як пенсіонеру органу внутрішніх справ згідно Закону України від 23.12.2015 року №900-УІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», ст. ст. 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою КМУ від 11.11.2015 року за №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», на підстав довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області про грошове забезпечення від 17 травня 2017 року №107 для перерахунку пенсії з урахуванням грошового забезпечення поліцейських, починаючи з 01 січня 2016 року. У задоволенні решти вимог відмовлено. Встановлено судовий контроль за виконанням рішення суду та зобов'язано відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області подати звіт про виконання судового рішення у трьохмісячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційна скарга подана третьою особою Головним управлінням Пенсійного фону України в Тернопільській області. Вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, тому підлягає скасуванню. Зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій, у зв'язку з чим виплата пенсії позивачу проводиться у розмірі 3643,16 грн.

Таким чином, Головним управлінням проведено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016 року з урахуванням раніше виплачених сум, здійснено виплату різниці за період з 01.01.2018 по 31.03.2018 року, а також забезпечено виплату різниці за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, в порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категорія осіб», тобто починаючи з 01.01.2019 року, та згідно розрахунку на доплату пенсії за період з січня 2016 року по березень 2018 року донараховано кошти пенсії в сумі 46004, 28 грн. Зазначене свідчить, що Позивач отримує пенсійні виплати, вид та розмір яких не зменшувався, право на перерахунок пенсії реалізовано.

Також, Головним управлінням 22.05.2018 року було повідомлено позивача, що доплата перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року в сумі 40935,93 грн. буде проводитись починаючи з 01.01.2019 року, та підлягає виплаті у порядку, визначеному абз. 2 п. З Постанови № 103, після виділення коштів на їх фінансування з Державного бюджету України, та буде проводитись починаючи з 01.01.2019 року, в такому порядку: з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року; з 1 січня 2020 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. та до забезпечення повної виплати розрахованої суми. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що не виплативши йому заборгованість по пенсії за 2016 - 2017р.р. боржник - Головне управління Пенсійного фонду України цим самим не виконало в повному обсязі Рішення Тернопільського міськрайонного суду по справі №607/13896/17, а державний виконавець відповідно в супереч закону необґрунтовано, упереджено та незаконно виніс Постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №56549722 , яку скасовано судом. Також вказує на те, що представником третьої особи безпосередньо під час розгляду справи визнано факт лише перерахунку пенсії, починаючи з 01 січня 2016 року, а щодо виплати заборгованості за вищевказаний період, представник відповідача підтвердив, що рішення Тернопільського міськрайонного суду по справі №607/13896/17 не виконано через відсутність в державному бюджеті асигнувань на 2016-2017р.р. та, цим самим підтвердив законне право заявлених позивачем позовних вимог, а відповідно і незаконне винесення державним виконавцем Постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №56549722. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує наступне. Рішенням Тернопільського міськрайоного суду Тернопільської області від 23 лютого 2018 року задоволено позов ОСОБА_1 та зобов'язано Головне управління ПФУ в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 як пенсіонеру органу внутрішніх справ згідно Закону України від 23.12.2015 року №900-УІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», ст. ст. 51,63 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою КМУ від 11.11.2015 року за №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області про грошове забезпечення від 17 травня 2017 року №107 для перерахунку пенсії з урахуванням грошового забезпечення поліцейських, починаючи з 01 січня 2016 року.

Вказане рішення набрало законної сили 07 травня 2018 року та 05 червня 2018 року на підставі даного рішення видано виконавчий лист.

06 червня 2018 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з приводу виконання виконавчого листа № 607/13896/17 від 05 червня 2018 року.

Листом за №4713/03 від 11 червня 2018 року Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило відділ примусового виконання, про те, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 лютого 2018 року виконано.

18 червня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі вимог п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження, у якій вказано, що відповідно до повідомлення Головного Управління пенсійного фонду України в Тернопільській області від 11 червня 2018 року за № 4713/03 рішення суду виконано в межах компетенції.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що факт невиконання рішення суду в частині невиплати перерахованих коштів згідно з виконавчим документом підтверджується листом Головного УПФ за №4091/03 від 22 травня 2018 року, в якому боржник повідомляє позивача, що виплата перерахованої пенсії за період з 01січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в сумі 40 935,93 грн. буде проводитись починаючи з 01 січня 2019 року, а також випискою з карткового рахунку ОСОБА_1

Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції вірними, такими. що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Згідно із ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

З матеріалів справи слідує та судом встановлено, що рішення суду щодо здійснення нарахування та виплати позивачу пенсії, як пенсіонеру органів внутрішніх справ в повному обсязі не виконано. Позивачу здійснено перерахунок пенсії згідно рішення суду, однак спірні кошти по даний час не виплачені.

Факт невиконання рішення суду в частині невиплати перерахованих коштів згідно виконавчим документом підтверджується листом Головного УПФ за №4091/03 від 22 травня 2018 року, в якому боржник повідомляє позивача, що виплата перерахованої пенсії за період з 01січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в сумі 40935,93 грн. буде проводитись починаючи з 01 січня 2019 року, а також випискою з карткового рахунку ОСОБА_1

Натомість лист ГУПФ України в Тернопільській області за №4713/03 від 11 червня 2018 року, га який посилається відповідач, не підтверджує факт виконання в повному обсязі рішення суду, згідно з виконавчим документом.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у державного виконавця були відсутні передбачені Законом України «Про виконавче провадження» підстави для закінчення виконавчого провадження.

Що стосується доводів апелянта про те, що Головним управлінням проведено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016 року з урахуванням раніше виплачених сум, здійснено виплату різниці за період з 01.01.2018 по 31.03.2018 року, а також забезпечено виплату різниці за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, в порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категорія осіб», тобто починаючи з 01.01.2019 року, та згідно розрахунку на доплату пенсії за період з січня 2016 року по березень 2018 року донараховано кошти пенсії в сумі 46004, 28 грн. та, вказане свідчить, що Позивач отримує пенсійні виплати, вид та розмір яких не зменшувався, право на перерахунок пенсії реалізовано, то такі доводи апелянта є безпідставними, оскільки не спростовують факту невиконання судового рішення у повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження, суд першої інстанції також дійшов вірного висновку про те, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до норм ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», рішення суду про скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є самостійною підставою для поновлення виконавчого провадження. Державний виконавець отримавши таке рішення суду зобов'язаний поновити виконавче провадження.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення відповідача є правомірними, а натомість вказують на те, що таке відповідачем прийняте необґрунтовано, без дотриманням норм чинного законодавства, що є підставою для його скасування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2018 року у справі №607/11836/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. С. Затолочний