Справа № 620/3627/18
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2019-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/3627/18

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить:

- визнати протизаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо перерахунку пенсії з 01.01.2018 у розмірі 70% грошового забезпечення;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови застосування положень статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при перерахунку пенсії з 01.01.2018;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови застосування статусу учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, встановленого у постанові Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16.04.2018 та у рішенні Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2015 при перерахунку пенсії з 01.01.2018;

- визнати, що протизаконні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 у розмірі 70% грошового забезпечення становлять порушення права на мирне володіння майном, передбачене статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, статтею 46 Конституції України;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії у відповідності до статей 12, 13, 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», починаючи з 01.01.2018 у розмірі 74 % грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум;

- допустити негайне виконання в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 суми перерахованої пенсії за один місяць у розмірі 74 % грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум;

- встановити судовий контроль виконання постанови суду та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівської області подати звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця після набрання постановою законної сили.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що йому призначена пенсія за нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" у розмірі 74% грошового забезпечення. Однак, здійснюючи перерахунок пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103, відповідач розмір пенсії зменшив з 74% до 70% грошового забезпечення. Позивач не погоджується з такими діями управління та вважає, що наявні всі підстави для здійснення йому перерахунку та виплати пенсії, виходячи з 74% від розміру грошового забезпечення, оскільки не можуть бути звужені соціальні гарантії громадян шляхом внесення змін до законодавства. Крім того, вважає, що відповідачем протиправно при перерахунку пенсії не враховано статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, встановленого у постанові Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.04.2018 та у рішенні Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2015.

Ухвалою суду від 19.11.2018 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки пенсію позивачу не було зменшено, а під час перерахунку пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 № 103 її основний розмір був обчислений у розмірі 70% грошового забезпечення відповідно до норм чинного законодавства на момент здійснення перерахунку.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в Чернігівській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", основний розмір якої становив 74 %, що підтверджується матеріалами справи.

З 01.01.2018 позивачу перерахована пенсія, виходячи із розрахунку 70 % грошового забезпечення.

Позивач звернувся до відповідача з заявою щодо проведення перерахунку пенсії, виходячи з розрахунку 74 % грошового забезпечення позивача.

Листом від 29.10.2018 № 4396/03/Ш-12, відповідач повідомив позивача про те, що йому проведено перерахунок пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 № 103 з 01.01.2018 в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення, оскільки перерахунок пенсії проводиться в умовах діючого законодавства (а.с. 13-14).

Що стосується зменшення відсотку грошового забезпечення при перерахунку пенсії позивачу, то суд зазначає таке.

Згідно з частиною четвертою статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону № 2262-XII загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90% відповідних сум грошового забезпечення.

В дану статтю Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI були внесені зміни, якими обмежено максимальний розмір пенсії на рівні 80% від відповідних сум грошового забезпечення.

В подальшому Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" № 1166-VІІ від 27.03.2014 також внесені зміни до статті 13 Закону № 2262-XII та змінено до 70% максимальний розмір пенсії від сум грошового забезпечення.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З аналізу викладених норм слідує, що при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Внесені Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" № 1166-VІІ від 27.03.2014 зміни до частини другої статті 13 Закону № 2262-XII щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70% від сум грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедура призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Слід зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

При вказаних обставинах, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо зміни позивачу максимального розміру пенсії з 74 % до 70% від відповідних сум грошового забезпечення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 24.04.2018 у справі № 686/12623/17 (К/9901/849/17).

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно випробовується.

Крім того, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції "майном" визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" (пункт 32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі , у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви № 68385/10 та 71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26.09.2014.

"Законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі "Копецький проти Словаччини" (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі "Копецький проти Словаччини" (Кореску v. Slovakia), п. 50; "Anheuser-Busch Inc. проти Португалії" (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І).

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Отже, з огляду на вищезазначене та з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 у розмірі 70% грошового забезпечення та зобов'язання здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.01.2018 у розмірі 74 % грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум, підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про визнання протизаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 у розмірі 70% грошового забезпечення, які порушують права на мирне володіння майном, передбачене статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, то такі є похідними від вищевказаних вимог, тому також підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови застосування статусу учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, встановленого у постанові Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.04.2018 і рішенні Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2015 при перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018, суд зазначає таке.

Як видно з листа відповідача від 29.10.2018 № 4396/03/Ш-12, на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 та постанови про відкриття виконавчого провадження відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГУ юстиції в Чернігівській області від 15.12.2014, ОСОБА_1 з 16.08.2014 проведено перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, що належить до 1 категорії з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС інваліду ІІІ групи в розмірі 284,70 грн., що також підтверджується інформацією вказаною в перерахунку пенсії з 01.05.2018 (а.с.13-15).

Вказана вимога фактично направлена на контроль за виконанням іншого судового рішення - Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014, що включає одночасний розгляд спору про оскарження дій, бездіяльності суб'єкта владних повноважень з інших підстав, що не пов'язані з належним виконанням судового рішення.

У свою чергу частина перша статті 383 КАС України передбачає, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами статті 383 КАС України передбачено визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, пов'язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому ст. 382 КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що такі дійсно спрямовані на контроль за виконанням вказаного судового рішення, тому в цій частині вимог позивачу слід відмовити.

Позовні вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови застосування положень статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Дітям, які не досягли повноліття, посвідчення видаються на загальних підставах та вручаються батькам. При зміні категорії, а також у випадках, передбачених статтею 17 цього Закону, посвідчення підлягає заміні. Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Отже, вказана норма регулює порядок видачі учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи відповідного посвідчення.

Частиною другою статті 79 КАС України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували, в чому саме полягає не застосування відповідачем положень статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому в цій частині позовних вимог також слід відмовити.

Щодо клопотання позивача допустити негайне виконання в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 суми перерахованої пенсії за один місяць у розмірі 74 % грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум, то таке не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 371 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 ч.1 цієї статті.

Аналізуючи вказані норми, слід зробити висновок, що суд у рішенні суду може звернути до негайного виконання рішення суду у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 ч. 1 цієї статті.

Однак позовні вимоги позивача носять зобов'язальний характер, а не стягнення конкретної суми.

Щодо прохання позивача встановити відповідачу строк для подання звіту про виконання судового рішення, суд звертає увагу на наступне.

Частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, здійснення судового контролю за виконанням судового рішення можливе виключно за ініціативою суду. Вказаною статтею не передбачено процесуальної можливості розгляду питання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі за ініціативою сторони по справі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 у розмірі 70% грошового забезпечення.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.01.2018 у розмірі 74 % грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 у розмірі 70% грошового забезпечення як такі, що порушують права на мирне володіння майном, передбачене статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду в строки, визначені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11.01.2019.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1.

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П'ятницька, 83А, м. Чернігів, 14005, ).

Суддя І.І. Соломко