Справа № 0540/9628/18-а
Суддя: Загацька Т. В.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 р. Справа№0540/9628/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В.,

при секретарі судового засідання Скрипник К.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Донвуглересурси до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Донвуглересурси (юридична адреса: 84200, Донецька область, м. Дружківка, вул. Машинобудівників. буд. 34 Б) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (юридична адреса: вул. 130-ї Таганрозької дивізії, буд. 114, м. Маріуполь, Донецька область, 87526), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.06.2018 року № та № НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає про необґрунтованість висновків податкового органу про відсутність реальних господарських операцій між позивачем та його контрагентами: ТОВ Костплюс, ТОВ Вітарус-К, оскільки у позивача наявні всі документи, що підтверджують правомірність формування податкового кредиту.

Враховуючи наведене, просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.06.2018 року № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав на її безпідставність та зазначив, що спірні податкові повідомлення - рішення винесено податковим органом в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством з питань оподаткування.

Вказує на те, що під час перевірки податковим органом встановлений факт порушення позивачем вимог чинного законодавства, факт формування податкового кредиту по операціях, що мають нереальних характер між позивачем та контрагентами ТОВ Костплюс, ТОВ Вітарус-К.

Зазначає, що позивачем створена схема штучного руху товару, спрямована на створення формального документообігу.

Враховуючи викладене, просив в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.10.2018 року судом було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 30.10.2018 року відкладено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 04.12.2018 року продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання по справі.

Ухвалою суду від 22.12.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

15.01.2019 року представник позивача у судовому засіданні доводи позовної заяви підтримав, просив позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав викладених в запереченнях на адміністративний позов.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, заперечень, суд зясував наступні обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю Донвуглересурси (), перебуває на податковому обліку у Дружківській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (том 3 а.с. 206а-210).

05.05.2018 року за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ Донвуглересурси з питань дотримання повноти декларування та своєчасної сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентами- постачальниками ТОВ «Костплюс» за квітень 2017 року та ТОВ «Вітарус-К» за травень 2017 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області складено акт № 463/05-99-14-10/25121804 (том 1 а.с. 29-52).

З висновків акту вбачається, що перевіркою встановлено порушення, в тому числі, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість на 2027093 грн., у тому числі за травень 2017 року та завищено відємне значення податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 579453 грн., з них за червень 2017 року у сумі 579453 грн.

На підставі акту перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у Донецькій області було прийнято податкові повідомлення рішення від 19.06.2018 року: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на суму 3040639,50 грн., з яких за основним платежем на суму 2027093,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 1013546,50 грн. та № НОМЕР_2, про завищення відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду 579453 грн. (том 1 а.с. 25,26).

Позивачем було направлено на адресу Державної фіскальної служби України заперечення на податкові повідомлення-рішення від 19.06.2018 року №, №, за результатами розгляду якої на адресу позивача було направлено рішення про результати розгляду скарги на заперечення про залишення без змін зазначених податкових повідомлень-рішень (том 2 а.с. 245-248, том 3 а.с. 1- 9).

Предметом розгляду даної адміністративної справі є правомірність прийняття зазначених податкових повідомлень рішень.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі, 30.12.2016 року між ТОВ «Донвуглересурси» та ТОВ «ВІТАРУС-К» укладений договір постачання № 3012/16-МАК, за умовами якого постачальник (ТОВ «Вітарус-К») зобовязується поставити, а покупець (ТОВ «Донвуглересурси») набуває у власність вугільну продукцію, в асортименті за ціною, за реквізитами, в строки, в кількості та за якісними характеристиками, погодженими в Додатках (специфікаціях) до даного Договору (том 1 а.с. 56-60).

Виконання умов договору підтверджене:

- специфікацією № 4 від 28.04.2017 року на постачання в травні 2017 року вугільної продукції марок Г(Г1)/Г(Г2) (0-100); специфікацією № 5 від 28.04.2017 року на постачання в травні 2017 року вугільної продукції марок ДГ (0-100); специфікацією № 6 від 28.04.2017 року на постачання в травні 2017 року вугільної продукції марок ДГ (13-100);

- актами приймання-передачі від 03.05.2017 року № 61; № 64 від 05.05.2017 року ; № 65 від 07.05.2017 року; № 67 від 07.05.2017 року; № 68 від 07.05.2017 року; № 69 від 08.05.2017 року; №74 від 11.05.2017 року; № 75 від 11.05.2017 року ; № 67/1 від 11.05.2017 року; № 76 від 13.05.2017 року; № 79 від 13.05.2017 року; № 83 від 14.05.2017 року; № 84 від 14.05.2017 року; № 85 від 15.05.2017 року; № 86 від 15.05.2017 року; № 87 від 16.05.2017 року; № 92 від 17.05.2017 року; № 93 від 17.05.2017 року; № 93/1 від 21.05.2017 року ; № 93/2 від 25.05.2017 року ; 94 від 30.05.2017 року;

- рахунками на оплату від 03.05.2017 року № 61; № 64 від 05.05.2017 року ; № 65 від 07.05.2017 року; № 67 від 07.05.2017 року; № 68 від 07.05.2017 року; № 69 від 08.05.2017 року; №74 від 11.05.2017 року; № 75 від 11.05.2017 року ; № 67/1 від 11.05.2017 року; № 76 від 13.05.2017 року; № 79 від 13.05.2017 року; № 83 від 14.05.2017 року; № 84 від 14.05.2017 року; № 85 від 15.05.2017 року; № 86 від 15.05.2017 року; № 87 від 16.05.2017 року; № 92 від 17.05.2017 року; № 93 від 17.05.2017 року; № 93/1 від 21.05.2017 року ; № 93/2 від 25.05.2017 року ; 94 від 30.05.2017 року (том 1 а.с. 61-102).

- податковими накладними № 1 від 01.06.2017 року, № 2 від 01.06.2017 року, № 3 від 01.06.2017 року, № 4 від 01.06.2017 року, № 51 від 13.05.2017 року, № 52 від 13.05.2017 року, № 61 від 15.05.2017 року, № 62 від 15.05.2017 року, № 63 від 15.05.2017 року, № 66 від 16.05.2017 року, № 67 від 16.05.2017 року, № 68 від 16.05.2017 року, № 69 від 17.05.2017 року, № 70 від 17.05.2017 року, № 272 від 25.05.2017 року, № 285 від 26.05.2017 року, № 286 від 26.05.2017 року, № 288 від 26.05.2017 року, № 289 від 26.05.2017 року, № 69 від 17.05.2017 року та відповідні квитанції про реєстрацію в ЄРПН (том 1 а.с. 210-248, том 2 а.с. 1-19);

- платіжними дорученнями: від 12.05.2017 року № 275, від 12.05.2017 року № 274; від 15.05.2017 року № 285, від 15.05.2017 року № 277, від 16.05.2017 року № 291, від 16.05.2017 року № 290, від 16.05.2017 року № 289, від 17.05.2017 року № 295, від 17.05.2017 року № 294, від 25.05.2017 року № 314, від 26.05.2017 року № 322, від 25.05.2017 № року №320, від 26.05.2017 року № 323, від 25.05.2017 року № 321, від 01.06.2017 року № 344, від 01.06.2017 року № 345, від 01.06.2017 року № 341, від 01.06.2017 року № 342 (том 2 а.с. 21-38).

На підтвердження факту постачання вугільної продукції ТОВ «Донвуглересурси» надано:

- листи від ТОВ «Вітарус-К» та ТОВ «Вуглетрейдінг» від 03.05.2017 року, від 05.05.2017 року,07.05.2017 року, від 08.05.2017 року, від 11.05.2017 року, за період з 13.05.2017 року - 17.05.2017 року, від 30.05.2017 року ;

- посвідчення про якість вугілля № 188, № 399, № 189, № 28, № 402, № 404, № 195, № 410, № 199, № 414, № 416, № 203, № 205, № 418, № 422, № 209, № 29, № 30, ;

- залізничні накладні 03.05.2017 року, від 05.05.2017 року, від 07.05.2017 року, від 11.05.2017 року, від 13.05.2017 року, 14.05.2017 року, від 15.05.2017 року, від 16,05.2017 року, від 17.05.2017 року, від 30.05.2017 року (том 1 а.с. 103-208);

- обороно-сальдову відомість (том 1 а.с. 103,209).

01.02.2017 року між ТОВ «Донвуглересурси» та ТОВ «Костплюс» укладено договір постачання № 14, за умовами якого постачальник (ТОВ «Костплюс) зобовязується поставити вугільну продукцію, а покупець (ТОВ «Донвуглересурси») зобовязується прийняти вугілля та оплатити його вартість. Ціна, якісні показники та обсяги продукції, які заплановані для постачання (і т.п.), погоджені Сторонами в специфікаціях до договорів (том 3 а.с. 12-16).

Виконання умов договорів підтверджене:

- специфікацією № 1 від 01.02.2017 року на постачання в лютому 2017 року вугільної продукції марки Ж (0-100);

- актом приймання-передачі від 11.02.2017 року № 24;

- рахунком на оплату від 11.02.2017 року № 24 (том 3 а.с. 17-19).

- податковими накладними № 4 від 03.04.2017 року, № 5 від 03.04.2017 року, № 7 від 04.04.2017 року, № 8 від 04.04.2017 року, № 9 від 04.04.2017 року, № 10 від 04.04.2017 року, № 11 від 04.04.2017 року, № 13 від 05.04.2017 року, № 14 від 05.04.2017 року, № 15 від 05.04.2017 року, № 16 від 05.04.2017 року та відповідні квитанції про реєстрацію в ЄРПН (том 3 а.с. 37-71);

- платіжними дорученнями: від 03.04.2017 року № 178, від 03.04.2017 року № 179; від 04.04.2017 року № 186, від 04.04.2017 року № 187, від 04.04.2017 року № 188, від 04.04.2017 року № 189, від 04.04.2017 року № 190, від 05.04.2017 року № 197, від 05.04.2017 року № 199, від 05.04.2017 року № 198, від 04.04.2017 року № 191 (том 3 а.с. 72-82).

На підтвердження факту постачання вугільної продукції за договорами постачання 20.02.2017 року № 2002/17 та від 22.02.2017 року № 17, ТОВ «Донвуглересурси» надано:

- листи від ТОВ «Костплюс», ТОВ «Фолекс» та ТОВ «Донвуглересурси» від 11.02.2017 року;

- посвідчення про якість вугілля № 58, № 57;

- залізничні накладні 11.02.2017 року (том 3 а.с. 20-35);

- обороно-сальдову відомість (том 3 а.с. 36).

Також на підтвердження реальності податкових операцій ТОВ «Донвуглересурси» надано податкові декларації з податку на додану вартість за квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року з квитанціями про відправлення зазначених декларації № 1 та їх прийняття ДФС України № 2 (том 3 а.с. 165-193).

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, позивач вважає неправомірним висновок податкового органу про порушення ним вимог Податкового кодексу України, тому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Таким чином, відповідач у справі - субєкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п. 15.1. Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків.

Таким чином, на позивача у справі покладений обовязок щодо складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків і зборів в порядку і розмірах, встановлених законом.

Суд вважає помилковим висновок податкового органу про порушення позивачем вимог Податкового Кодексу України, з наступних підстав.

Відповідно до пп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пп. 14.1.191. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Відповідно до пп. 14.1.202. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Суд враховує, що наявність податкових накладних є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною. Від встановлення цієї обставини залежить оцінка податкових накладних як правової підстави для віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Розділ V Податкового кодексу України регулює порядок нарахування та сплати податку на додану вартість, визначає платників податку, встановлює порядок реєстрації в якості платників ПДВ, визначає обєкти оподаткування та розміри ставок податку, операції, які звільнені від оподаткування, а також, правила віднесення сум до складу податкового кредиту.

Згідно п.п. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, податковий кредит це елемент розрахунку суми податку на додану вартість, яку має сплатити платник до бюджету. Це по суті розмір податку на додану вартість, що був оплачений платником податку на додану вартість на користь своїх контрагентів-інших платників податку на додану вартість, з приводу якої в останніх вже виник обовязок щодо сплати відповідної суми податку до бюджету.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Тобто, отримавши податкові накладні від контрагентів, у позивача виникло право на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Статтею 44 Податкового кодексу України визначені вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, відповідно до п. 44.1 якої для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених ст. 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному ст. 50 цього Кодексу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно ст. 1 цього Закону бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; зобов'язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Судом були досліджені первинні документи, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у цій справі, та пов'язані з рухом активів, виконанням зобов'язань, останні відповідають змісту, відображеному в укладених позивачем договорах, та підтверджують обґрунтованість формування податкового кредиту за досліджуваними господарськими операціями.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем, зокрема, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість на 2027093 грн., у тому числі за травень 2017 року та завищено відємне значення податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 579453 грн., з них за червень 2017 року у сумі 579453 грн., які зазначені в податкових накладних по операціям з придбання продукції у ТОВ Вітарус-К, ТОВ Костплюс, у зв'язку з тим, що дані операції є безтоварними, спрямовані на надання податкової вигоди для третіх осіб з метою штучного формування податкового кредиту.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень представника відповідача і вбачається з матеріалів справи, висновки, що вугільна продукція, реалізована в ході виконання договорів постачання, має невідоме джерело походження, зроблені відповідачем на підставі податкової інформації.

Однак, суд зазначає, що вказана податкова інформація містить лише дані про результати господарської діяльності кожного контрагента позивача окремо за період, в якому виникли спірні правовідносини. Контролюючим органом не перевірялась і не оцінювалась діяльність ТОВ Вітарус-К, ТОВ Костплюс в періоди, які передували укладенню спірних правочинів, у зв'язку з чим суд вважає, що висновки відповідача про безтоварність укладених позивачем договорів з вищезазначеними контрагентами, щодо яких виник спір, є безпідставними і зроблені в результаті припущень, що виключає можливість покладення їх в основу спірного рішення.

Крім того суд зазначає, що господарські операції позивача з ТОВ Вітарус-К та ТОВ Костплюс за період з01.10.2014 року по 31.03.2017 року були досліджені органом ДФС в рамках проведення планової перевірки ТОВ «Донвуглересурси» (акт перевірки від 14.12.2017 року № 831/05-99-14-11/25121804). Результати такої перевірки також були оскаржені ТОВ «Донвуглересурси» в судовому порядку. Як вбачається зі змісту рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.09.2018 року по справі №805/4426/18-а, суд дійшов висновків про реальний характер спірних господарських операцій (т. 3 а.с.214-227).

Таким чином, наявними в матеріалах справи документами підтверджено надання позивачем до контролюючого органу податкової звітності з податку на додану вартість та відповідність даних, що містяться в наданій податковій звітності, даним первинного бухгалтерського обліку.

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат позивача не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Крім того, позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у зв'язку з невиконанням своїх обов'язків його контрагентом, порушує право особи мирно володіти своїм майном, що міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952 року (далі - Протокол 1 до Конвенції), яка є частиною національного законодавства згідно із ст. 9 Конституції України. Зокрема, стаття 1 Протоколу до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України" якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

На недопустимість покладення тягаря негативних наслідків від встановлення протиправності дій контрагента платника податків неодноразово вказав Європейський суд з прав людини, зокрема у рішенні від 18.03.2010 року по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії".

Таким чином, Європейський суд з прав людини та чинне законодавство України чітко констатує правило індивідуальної відповідальності платника податків та наголошує, що добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через будь-які негаразди із його контрагентом.

Відповідно до п.п. 200.1-200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При відємному значенні суми, розрахованої згідно з п. б 200.1 цієї статті, така сума: підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобовязань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень податковий орган діяв всупереч вимог закону та безпідставно визначив суму збільшення за податковим зобовязанням за платежем податок на додану вартість на суму 3040639,50 грн., з яких за основним платежем на суму 2027093,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 1013546,50 грн. у податковому повідомленні-рішенні від 19.06.2018 року № НОМЕР_1 та завищення відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду 579453 грн. від 19.06.2018 року № НОМЕР_2.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не спростоване відповідачем, в підтвердження реальності господарських операцій та правомірності включення сум до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, позивачем надані до матеріалів справи документи бухгалтерського та податкового обліку, що є підтвердженням реальності господарських операцій та правомірності включення сум до складу податкового кредиту з податку на додану вартість.

Згідно пп. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно п. 201.7. ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Згідно п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.6 ст. 200 Податкового кодексу України платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

Тобто, чинним законодавством України, зокрема, Податковим кодексом України, на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладений обов'язок здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку до бюджету і в подальшому за можливі дії порушника; за будь-якими із сторін правочину не передбачено зобов'язання та не визначено права здійснення контролю показників податкової звітності однієї сторони правочину над показниками податкової звітності заявленими іншою стороною правочину, при цьому такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, яка стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватися на інших осіб, у тому числі на його контрагентів.

Суд не бере до уваги розбіжності, виявлені у даних контрагентів позивача при їх співставленні, оскільки в даному випадку будь-яке порушення спричиняє відповідальність та негативні наслідки лише для особи - порушника. Позивач не може відповідати за будь-які неправомірні дії своїх контрагентів.

В процесі розгляду справи відповідачем доказів, крім тих, що містяться у матеріалах справи, до суду не надано, відомостей про наявність інших доказів, які могли б бути витребувані судом, відповідачем не надано.

Водночас позивачем з посиланням на належні докази, що долучені до матеріалів справи, доведено обставину реального здійснення господарських операцій.

Суд вважає необґрунтованим посилання позивача на відсутність правових підстав проведення документальної позапланової невиїзної перевірки як підставу для скасування спірних повідомлень-рішень, оскільки наказ Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 11.04.2018 року №622 не є предметом оскарження в даній адміністративній справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджено, що позивачем податковий кредит з податку на додану вартість по фінансово-господарським операціям з ТОВ Вітарус-К, ТОВ Костплюс за спірний період сформовано з дотриманням вимог Податкового кодексу України, а саме, позивачем в підтвердження позовних вимог надана вся первинна документація, в тому числі податкові накладні, копії яких досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності висновків про порушення позивачем норм чинного законодавства з питань оподаткування в розумінні зазначеної норми Закону.

Оскільки під час розгляду справи встановлена протиправність висновків органу владних повноважень про порушення позивачем норм чинного законодавства з питань оподаткування, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки прийняте рішення ухвалено на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує стягнути судові витрати у розмірі 54302,00 грн., здійснені ТОВ «Донвуглересурси» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Керуючись ст. 2, ст. 8-15, ст.19-21, ст. 72-78, ст. 90, ст. 139, ст. 199-228, ст. 241-255, ст. 293, ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю Донвуглересурси до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.06.2018 року № та № НОМЕР_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 19.06.2018 року № та від 19.06.06.2018 року № НОМЕР_2.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю Донвуглересурси (, 84200, Донецька область, м. Дружківка, вул. Машинобудівників, 34Б) судові витрати у сумі 54302,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (, юридична адреса: 87526, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця 130 Таганрозької дивізії, будинок 114).

Рішення прийняте в нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 15.01.2019 року.

Повний текст рішення виготовлено 16.01.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Загацька Т. В.