Справа № 808/6728/14
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

05 грудня 2018 року Справа № 808/6728/14 СН/808/30/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Лазаренка М.С.,

за участю секретаря судового засідання Новікової Д.А.,

за участю:

представника позивача Близнюк А.В.

представника відповідача Тоцька Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Запоріжкокс» (69600, м.Запоріжжя, вул. Діагональна, 4, ) до Офісу великих платників податків ДФС (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-г, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Запоріжкокс» (далі - позивач, ПАТ «Запоріжкокс») до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби (правонаступник - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 09.10.2014 №.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року,яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року, адміністративний позов Товариства задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 09 жовтня 2014 року № в частині зменшення Товариству суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у розмірі 10 471 964, 00 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №808/6728/14:

допущено заміну відповідача (Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби) його правонаступником - Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби;

касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби (Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби) залишено без задоволення; касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжкокс» задоволено частково; постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 02.01.2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 19.03.2018 року клопотання ПАТ «Запоріжкокс» про призначення судової економічної експертизи задоволено, призначено судову економічну експертизу по справі №808/6728/14, провадження у справі зупинено до одержання результатів економічної експертизи.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2018 року ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 19.03.2018 року скасовано, у задоволенні клопотання ПАТ «Запоріжкокс» про призначення судової економічної експертизи відмовлено.

В підготовчому судовому засіданні 21.11.2018 року оголошено перерву до 05.12.2018 року.

В підготовчому судовому засіданні 05.12.2018 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на той самий день.

В обґрунтування позову підприємство посилається на те, що за наслідками проведеної відповідачем планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2013, 12.08.2014 відповідачем був складений акт №262/28-04-47-10/00191224. 27.08.2014 на підставі висновків акту перевірки відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено від'ємне значення за платежем податок на прибуток в сумі 11379430,00 грн. Рішенням Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 25.09.2014 №17605/10/28-10-10-4-23 була частково задоволена скарга позивача на зазначене податкове повідомлення-рішення від 27.08.2014, його було скасовано в частині зменшення об'єкта оподаткування з податку на прибуток в сумі 160631,00 грн. У зв'язку із частковим скасуванням Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів податкового повідомлення-рішення від 27.08.2016, на підставі висновків акту перевірки та рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 25.09.2014 відповідачем 09.10.2014 було прийняте податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у розмірі 11218799,00 грн. Вважає у зв'язку з тим, що Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №808/6728/14 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, позивач просив задовольнити позовні вимоги у частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09 жовтня 2014 року № в частині зменшення Товариству суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у розмірі 746835, 00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов від 19.03.2018 вх. № 8883 та у письмових поясненнях від 27.11.2018 №38515, відповідно до яких зазначено, що фінансово - господарські операції ПАТ «Запоріжкокс» з ТОВ «Газ Україна 2020» по операціям з придбання у період 2013 року дизельного палива мають ознаки фіктивності та є безпідставними, оскільки зазначені операції не спричиняють реального настання юридичних наслідків. З огляду на те, що підприємства мають ознаки фіктивності, а також на те, що відбувається обрив ланцюга постачання, це свідчить про неможливість здійснення поставок до ПАТ «Запоріжкокс», і відповідно складені первинні документи не можуть за змістом вважатися первинними документами для підтвердження даних податкового обліку. З огляду на викладені обставини, відповідач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Суд, вислухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно встановивши обставини справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

На підставі направлень від 30.05.2014 №№ 328-330, 332-333, 335-336, 338-340, 342, 344 та 355 відповідно до плану-графіку проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання відповідачем в період з 02.06.2014 по 05.08.2014 було проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за цей саме період. 12.08.2014 відповідачем був складений акт №262/28-04-47-10/00191224 «Про результати планової виїзної перевірки ПАТ «Запоріжкокс» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012р. по 31.12.2013р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012р. по 31.12.2013р.» (далі - Акт перевірки), відповідно до висновків якого відповідачем було встановлено порушення позивачем, крім іншого, п. 39.15 ст. 39, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп.153.2.6 п. 153.2 ст. 153 Податкового кодексу України в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2013 рік на загальну суму 15751153 грн. в т.ч. 2013 рік - у зв'язку із застосуванням «звичайних цін» в сумі 14843687 грн.

18.08.2014 позивачем відповідачу були подані заперечення до Акту перевірки.

27.08.2014 на підставі Акту перевірки відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у розмірі 11379430 грн.

04.09.2014 позивачем до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників була подана скарга на податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі Акту перевірки.

Рішенням Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 25.09.2014 №17605/10/28-10-10-4-33 серед іншого було скасоване податкове повідомлення-рішення відповідача від 27.08.2014 № по зменшенню об'єкта оподаткування по податку на прибуток в сумі 160631,00 грн., скарга позивача задоволена частково.

09.10.2014 на підставі Акту перевірки та рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 25.09.2014 №17605/10/28-10-10-4-33 відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення № (далі - оскаржуване ППР).

Не погоджуючись із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року,яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року, адміністративний позов Товариства задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 09 жовтня 2014 року № в частині зменшення Товариству суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у розмірі 10 471 964, 00 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №808/6728/14:

допущено заміну відповідача (Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби) його правонаступником - Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби;

касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби (Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби) залишено без задоволення; касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжкокс» задоволено частково; постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року залишено без змін.

Оцінюючи неправомірність зменшення відповідачем позивачу у 2013 році суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 746835 грн., та, відповідно, оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд виходить із такого.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Як встановлено з акту перевірки відповідачем досліджені первинні документи, які підтверджують постачання товару від ТОВ «Газ Україна-2020» на користь Публічного акціонерного товариства «Запоріжкокс»: податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення про перерахування грошових коштів в оплату товару, залізничні накладні, приходні ордери та інші.

Будь-які порушення щодо форми та змісту первинних документів, які підтверджують фактичне вчинення господарських операцій з постачання товару між позивачем та ТОВ «Газ Україна-2020» в акті перевірки відсутні.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України № 996-ІV від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 996-ІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом встановлено, що 04.03.2013 між Публічним акціонерним товариством «Запоріжкокс» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» (постачальник) укладений договір № 132/13/785.

Згідно розділу 1 зазначеного договору Постачальник зобов'язується передати, а Покупець - прийняти та сплатити матеріали (Ресурси) на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до пункту 3 Договору поставка Ресурсів здійснюється видами транспорту зазначених в Специфікації.

Постачальник зобов'язаний поставити Ресурси на умовах поставки, зазначених в Специфікації у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів в редакції 2010 року.

Відповідно до п. 5.1 Договору сплата Покупцем ресурсів здійснюється в національній валюті України шляхом перерахунку грошових коштів на поточний рахунок Постачальника зазначеного в цьому договорі.

Датою сплати Ресурсів вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця.

Крім того, 31.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Запоріжкокс» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» було укладено додаткову угоду №2898 до договору № 132/13/785 від 04.03.2013, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо зміни пункту 10.5. параграфу «10. Інші вимоги» виклавши його в наступній редакції: цей Договір діє до 31 грудня 2014 року. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторін від виконання прийнятих на себе зобов'язань (у тому числі гарантійних) по цьому Договору.

Позивачем надані специфікації до вищевказаного договору:

-специфікацію №1/865 від 04.03.2013, на поставку Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» Публічному акціонерному товариству «Запоріжкокс» дизельного пального марки F у кількості +/- 10%, 60 тонн на загальну суму 638460,00 грн., у тому чисті ПДВ 106410,00 грн. Поставки ресурсів вказані з урахуванням транспортних витрат на залізничний транспорт;

-специфікацію №2696 від 20.11.2013, на поставку Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» Публічному акціонерному товариству «Запоріжкокс» дизельного пального зимового у кількості +/- 10%, 60,00 тонн на загальну суму 627000 грн., у тому чисті ПДВ 104500,00 грн. Поставки ресурсів вказані з урахуванням транспортних витрат на залізничний транспорт;

- специфікацію №4/240 від 13.12.2013, на поставку Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» Публічному акціонерному товариству «Запоріжкокс» дизельного пального зимового у кількості +/- 10%, 60,00 тонн на загальну суму 633000,00 грн., у тому чисті ПДВ 105500,00 грн. Поставки ресурсів вказані з урахуванням транспортних витрат на залізничний транспорт.

На виконання договору №132/13/785 від 04.03.2013 продавцем було поставлено покупцеві товар.

10 березня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» було передано позивачу паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки F вид І Код УКТ ЗЕД у кількості 57,152 тон за видатковою накладною №РН-0003293 загальною вартістю 608154,43 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 101359,07 грн. 10 березня 2013 року між Постачальником та Покупцем підписано Акт приймання-передачі палива дизельного до видаткової накладної №РН-0003293, а також видано податкову накладну № 420 від 10.03.2013.

Крім того позивачем надано до суду:

- cертифікат відповідності серії ВВ № 962665, до видаткової накладної ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» № РН-0003293 від 10.03.2013;

- Паспорт якості № 294 від 25.02.2013 р. до видаткової накладної ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» № РН-0003293 від 10.03.2013

- залізничну накладну про транспортування Ресурсів до покупця;

- банківську виписку про сплату Публічним акціонерним товариством «Запоріжкокс» 608154,43 грн. у тому числі ПДВ у розмірі 101359,07 грн. за дизельне пальне постановлене Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020».

01 грудня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» було передано позивачу паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки F вид ІІ Код УКТ ЗЕД у кількості 64,381 тон за видатковою накладною №12071 від 01.12.2013 загальною вартістю 672781,45 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 112130,24 грн. 10 березня 2013 року між Постачальником та Покупцем відповідно до видаткової накладної 12071, підписано Акт приймання-передачі палива дизельного у кількості 64,381 грн., а також видано податкову накладну № 15 від 01.12.2013.

Крім того позивачем надано до суду:

- сертифікат відповідності серії ВГ № 052532, до видаткової накладної ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» № 12071 від 01.12.2013;

- паспорт якості № 2255 від 11.10.2013 до видаткової накладної ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» № 12071 від 01.12.2013;

- залізничну накладну про транспортування Ресурсів до покупця;

- банківську виписку про сплату Публічним акціонерним товариством «Запоріжкокс» 672781,45 грн. у тому числі ПДВ у розмірі 112130,24 грн. за дизельне пальне постановлене Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020».

21 грудня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» було передано позивачу паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки F вид ІІ Код УКТ ЗЕД у кількості 49,347 тон за видатковою накладною №12273 від 21.12.2013 загальною вартістю 520611,05 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 86768,51 грн. 21.12.2013 року між Постачальником та Покупцем відповідно до видаткової накладної 12273 підписано Акт приймання-передачі палива дизельного у кількості 48,932 грн., а також видано податкову накладну № 106 від 21.12.2013. Відповідно до Розрахунку №236 від 31.12.2013 скориговано кількість і вартість показників до податкової накладної від 21.12.2013 №106.

Крім того позивачем надано до суду:

- cертифікат відповідності серії ВГ № 052532, до видаткової накладної ТОВ «ГАЗУКРАЇНА- 2020» № 12273 від 21.12.2013;

Паспорт якості № 2255 від 11.10.2013 до видаткової накладної ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» № 12273 від 21.12.2013;

- залізничну накладну про транспортування Ресурсів (дизельного палива) до покупця;

- банківську виписку про сплату Публічним акціонерним товариством «Запоріжкокс» за дизельне пальне постановлене Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020».

До того ж, на підтвердження товарності операцій між Публічним акціонерним товариством «Запоріжкокс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» позивачем надано суду прибуткові ордери №№ 460041, 490332, 492709.

Також позивачем до суду надано документи, що підтверджують переміщення придбаних у Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» товарно-матеріальних цінностей, а саме накладні вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів.

Суд зазначає, що оглянуті первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди суб'єктами права.

Не надано також добутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій. Отже, відповідачем не надано доказів неможливості здійснення реальності операцій між позивачем та його прямим контрагентом - ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020».

Тобто, надані первинні бухгалтерські документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Таким чином, дослідивши надані до матеріалів справи первинні документи, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з видами господарської діяльності позивача, суд дійшов висновку, що в результаті господарських операцій з вищевказаним контрагентом у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобовязань та у власному капіталі, що спростовує висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «ГАЗ Україна 2020».

Крім того, податковий орган в обґрунтування своєї позиції посилається на наявність вироків суду, якими визнано винними осіб у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 205, ч.1 ст.256 Кримінального кодексу України, зокрема, Фіктивне підприємництво, тобто створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона, вчинені повторно або заподіяли велику матеріальну шкоду державі, банкові, кредитним установам, іншим юридичним особам або громадянам, заздалегідь не обіцяне сприяння учасникам злочинних організацій та укриття їх злочинної діяльності шляхом надання приміщень, сховищ, транспортних засобів, інформації, документів, технічних пристроїв, грошей, цінних паперів, а також заздалегідь не обіцяне здійснення інших дій по створенню умов, які сприяють їх злочинній діяльності. Проте суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 77 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Разом з тим, у вказаних вироках відсутні посилання на нереальність вищевказаних господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Судом встановлено, що на дату здійснення та відображення у бухгалтерському та податковому обліку господарських операцій безпосередній контрагенти позивача були зареєстрованими уповноваженими органами як суб'єкти господарювання, взяті податковими органами на облік як платники податків, в тому числі ПДВ, а також в ЄДР відсутні записи про відсутність підприємства за місцем реєстрації.

Слід зазначити, що приписами Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним (стаття 204).

Головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені без повного та всебічного дослідження наявної інформації.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Суд зауважує, що позивач не зобовязаний та не має обєктивної можливості під час придбання товару у контрагента встановлювати його походження, а тому не може нести відповідальність з урахуванням таких обставин діяльності контрагента. Так, саме позивач позбавлений можливості впливати на його контрагентів в частині здійснення ними господарської діяльності в рамках чинного законодавства України, зокрема і в частині своєчасної подачі до контролюючих органів податкової звітності.

Крім того, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарських операцій між ПАТ «Запоріжкокс» та ТОВ «Газ Україна 2020».

На момент вчинення господарських операцій та складання податкових накладних, ПАТ «Запоріжкокс» та ТОВ «Газ Україна 2020» перебували на обліку як платники податків, зокрема і ПДВ. Також, акт перевірки не містить доказів дефектності первинних документів і податкової звітності позивача.

Суд також звертає увагу на те, що податкове законодавство України не ставить право платника податку на оформлення податкового кредиту в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, тощо. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, або припустився інших порушень при здійсненні господарської діяльності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, твердження контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Газ Україна 2020» у перевіряємий період спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

На переконання суду, порушення юридичною особою-контрагентом вимог законодавства про оподаткування не може призводити до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої юридичної особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляє правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні.

Зокрема, стаття 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Постановою Верховного Суду України від 11.01.2011 по справі ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ зазначено, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

Також Європейський Суд з прав людини в пунктах 70, 71 рішення від 22.01.2009 у справі "Булвес проти Болгарії" зазначив: якщо національні власті у відсутність яких-небудь вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаному із сплатою податку на додану вартість, який нараховується з операцій в ланцюзі постачань, або яких-небудь вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж карають одержувача, який повністю виконав свої обов'язки, за дії або бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і відносно якого у нього не було засобів відстежування і забезпечення його старанності, то власті виходять за рамки розумного та порушують справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільних інтересів і вимогами захисту прав власності. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків з подання звітності по податку на додану вартість, неможливість для неї забезпечити дотримання постачальником обов'язків подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія-заявник знала або могла знати, здійснено не було, компанія-заявник не повинна нести наслідки невиконання постачальником обов'язків своєчасного подання звітності по податку на додану вартість і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пені.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене вище, адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" (69600, м.Запоріжжя, вул. Діагональна, 4, ) до Офісу великих платників податків ДФС (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-г, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення, прийняте Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби від 09 жовтня 2014 року № в частині зменшення Приватному акціонерному товариству "Запоріжкокс" суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у розмірі 746835,00 (сімсот сорок шість тисяч вісімсот тридцять п'ять) гривень.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" судовий збір в розмірі 32,43 грн. (тридцять дві гривні 43 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 14.12.2018.

Суддя М.С. Лазаренко