Справа № 817/1668/18
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 грудня 2018 року м. Рівне №817/1668/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
доДержавна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Рівненська міська рада
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №8545763 від 31.08.2015 на суму податкового зобов'язання 19910,57 грн. за платежем "Орендна плата з фізичних осіб" та №2444-1305 від 30.06.2016 на суму податкового зобов'язання 28531,85 грн. за платежем "Орендна плата з фізичних осіб".

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 04.07.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв'язку з продажем приміщення нежитлової будівлі (літ. "Б-1") загальною площею 256,9 кв. м, адміністративно-офісного приміщення (літ. "В-1") загальною площею 206,9 кв. м, приміщення нежитлової будівлі (літ. "Б-1") загальною площею 198,5 кв. м, що знаходяться в АДРЕСА_2 та розташовані на земельній ділянці загальною площею 3288 кв. м, кадастровий номер: НОМЕР_2, що була передана Рівненською міською радою в оренду ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно договору оренди землі від 14.02.2007 №59, останні відмовились від права користування зазначеною земельною ділянкою на користь набувача вищевказаних нежитлових приміщень - ОСОБА_5, про що надали нотаріально посвідчену заяву від 14.09.2012. Позивач вважає, що податкові повідомлення-рішення №8545763 від 31.08.2015 і №2444-1305 від 30.06.2016 винесені з порушенням вимог податкового законодавства та підлягають скасуванню, у зв'язку з чим звернувся до суду з таким адміністративним позовом.

Відповідач адміністративний позов не визнав з підстав, що викладені у наданому суду письмовому відзиві на позовну заяву. Зазначив, що приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Просив у задоволенні позову відмовити.

27.12.2018 представника позивача та позивач в судове засідання не прибули, однак від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у порядку письмового провадження.

В судове засідання 27.12.2018 до суду прибув представник відповідача ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибула. Заяв та клопотань по справі не подавала, пояснення щодо предмета спору також не надала.

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але не всі учасники справи з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження, оскільки потреба заслухати свідка чи експерта відсутня.

За приписами частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що на підставі договору оренди землі від 14.02.2007 №59 Рівненська міська рада надала, а громадяни ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли в строкове платне користування земельну ділянку площею 3288 кв. м для реконструкції частини нежитлової будівлі під ремонтно-стояночні бокси, будівництво офісу та влаштування стоянки автомобілів з подальшим обслуговуванням, яка знаходиться в АДРЕСА_2.

У зв'язку з продажем приміщення нежитлової будівлі (літ. "Б-1") загальною площею 256,9 кв. м, адміністративно-офісного приміщення (літ. "В-1") загальною площею 206,9 кв. м, приміщення нежитлової будівлі (літ. "Б-1") загальною площею 198,5 кв. м, що знаходяться в АДРЕСА_2 та розташовані на земельній ділянці загальною площею 3288 кв. м, кадастровий номер: НОМЕР_2, яка була отримана в користування згідно умов договору оренди від 14.02.2007 №59, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовились від права користування зазначеною земельною ділянкою на користь набувача вищевказаних нежитлових приміщень - ОСОБА_5, про що надали нотаріально посвідчену заяву від 14.09.2012.

Рішенням Рівненської міської ради від 24.01.2013 року №2729 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 3629 кв. м на АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_5 у власність шляхом викупу для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (для реконструкції з розширенням частини нежитлових будівель під офіс, ремонтно-стоянкові бокси та влаштування стоянки автомобілів з подальшим обслуговуванням), у тому числі:

- земельної ділянки площею 3288 кв. м - за рахунок земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, які перебувають в оренді у громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (нотаріально посвідчена заява про вилучення земельної ділянки від 14.09.2012 року, р. №№ 2449, 2450, 2451);

- земельної ділянки площею 341 кв. м - за рахунок земель запасу промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення Рівненської міської ради.

На підставі інформації, отриманої від Рівненської міської ради, ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області прийняті податкові повідомлення-рішення №8545763 від 31.08.2015 на суму податкового зобов'язання 19910,57 грн. за платежем "Орендна плата з фізичних осіб" та №2444-1305 від 30.06.2016 на суму податкового зобов'язання 28531,85 грн. за платежем "Орендна плата з фізичних осіб".

Не погоджуючись з такими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп. 14.1.136 и. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об'єктом оподаткування - земельна ділянка, надана в оренду (п. 288.2 - 288.3 ст. 288 Податкового кодексу України).

Пунктом 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Згідно п.286.5 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до п. 286.6 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

В силу вимог п. 287.1 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (287.6 Податкового кодексу України).

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним та Цивільним кодексами України, Законом України від 6 жовтня 1998 року № 161 «Про оренду землі», іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди.

Частинами 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У той же час, частинами першою та другою статті 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Положеннями ст. 31 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі припиняється у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду, розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Також, частиною третьою ст. 7 Закону України "Про оренду землі" визначено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Отже, з аналізу вказаних правових норм слідує, що у разі виникнення у іншої особи права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду право попереднього користувача на земельну ділянку припиняється з огляду на закон, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами. Ця норма є імперативною, відхід від неї на підставі договору не допускається.

За таких обставин, з часу відчуження ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 належних їм приміщень, що знаходяться в м.Рівне по АДРЕСА_2 на земельній ділянці загальною площею 3288 кв. м, у таких осіб в силу положень ч.ч. 1, 2, 6 ст. 120, ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, ч. 3 ст. 7, ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" у поєднанні з положеннями ст. 377 Цивільного кодексу України припинилося право користування такою земельною ділянкою у зв'язку з переходом права власності на об'єкти нерухомого майна до третьої особи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі №6-2цс15 та від 13.04.2015 року у справі №6-253 цс16, в яких зазначено, що в такому випадку закріплюється загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає користувачем земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Однак, в порушення вищезазначених норм закону, Відповідач протиправно виніс податкові повідомлення-рішення №8545763 від 31.08.2015 року та №2444-1305 від 30.06.2016 року.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Стаття 36 Податкового кодексу України закріплює, що податковим обов'язком платника податку визнається його обов'язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Такий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором, він є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи те, що починаючи з 17.02.2010 року - дати припинення права власності Позивача на об'єкти нерухомості, користувачем земельної ділянки комунальної власності по АДРЕСА_2 у м. Рівне є новий власник нерухомості, тому прийняті податковим органом повідомлення-рішення щодо нарахованого зобов'язання з орендної плати є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене вище, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області №8545763 від 31.08.2015 на суму податкового зобов'язання 19910,57 грн. за платежем "Орендна плата з фізичних осіб";

- податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області №2444-1305 від 30.06.2016 на суму податкового зобов'язання 28531,85 грн. за платежем "Орендна плата з фізичних осіб".

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_3) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (, вул. Відінська, 10, м. Рівне, 33023, сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 09 січня 2019 року.

Суддя Махаринець Д.Є.