Справа № 804/4124/18
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2018-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2018 року Справа № 804/4124/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮхно І. В.
при секретаріГончаровій В.Г.
представника позивача представника відповідача Александрової І.І. Ільясова К.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вікторія» про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -
05 червня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вікторія», у якому позивач просить суд:
- стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вікторія» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2017 рік у розмірі 130 257,14 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем в порушення вимог, визначених статтями 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не сплачено в строк до 17.04.2018 року адміністративно-господарські санкції у сумі 130 257,14 грн. за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 червня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні 06 липня 2018 року об 11:30 год. та витребувано додаткові докази від сторін у справі.
06.07.2018 року від відповідача до суду надійшли заперечення проти адміністративного позову, в яких ТОВ «Агрофірма «Вікторія» позов не визнало та просило суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що підприємство неодноразово контактувало з районним центром зайнятості з питань працевлаштування інваліда, проте інваліди до ТОВ «Агрофірма «Вікторія» для працевлаштування державною службою зайнятості не направлялись і самостійно не звертались. ТОВ «Агрофірма «Вікторія» були вжиті всі необхідні заходи для виконання нормативу робочих місць з працевлаштування інвалідів, проте товариство не працевлаштувало з березня 2017 року по листопад 2017 року необхідну кількість інвалідів з незалежних від нього причин: через відсутність інвалідів, які потребують роботи у Відповідача. В листопаді 2017 року товариством самостійно працевлаштовано інваліда на посаду сторожа. Жодних доказів, які б свідчили про те, що Відповідач відмовив у працевлаштуванні інвалідам, які безпосередньо звертались до нього або які були направлені центром зайнятості, Позивачем до суду не надане. Вказані заперечення розцінюються судом як відзив на позов.
06.07.2018 року з метою забезпечення права позивача ознайомитись з відзивом та надання відповіді на відзив судом було оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 13.07.2018 року об 11:30 год.
09.07.2018 року засобами телекомунікаційного зв'язку на адресу електронної пошти суду та 11.07.2018 року через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання, відповідно до якого позивач зазначив, що ТОВ «Агрофірма «Вікторія» повинно самостійно звернутись до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області для перевірки допущеної відповідачем технічної помилки у поданій звітності 10-ПІ.
11.07.2018 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив.
13.07.2018 року у зв'язку з неявкою учасників справи у підготовче судове засідання судом було оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 06.08.2018 року о 10:00 год.
16.07.2018 року від представника позивача надійшло клопотання про залучення додаткових доказів у справі.
06.08.2018 року у підготовчому судовому засіданні представником відповідача було надано докази звернення до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області із заявою про проведення перевірки щодо додержання ТОВ «Агрофірма «Вікторія» в 2017 році законодавства про працевлаштування осіб з інвалідністю. Судом протокольною ухвалою на підставі положень частини четвертої статті 173 Кодексу адміністративного судочинства України було продовжено термін підготовчого провадження та оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 10.09.2018 року о 10:00 год.
10.09.2018 року відповідач у підготовче судове засідання не з'явився, про дату, час і місце підготовчого судового засідання повідомлений належним чином.
З метою отримання доказів щодо результатів проведеної Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області перевірки ТОВ «Агрофірма «Вікторія» судом оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 17.09.2018 року о 13:00 год.
17.09.2018 року у зв'язку з днем відпочинку головуючого судді Юхно І.В. за раніше відпрацьований вихідний день адміністративну справу №804/4124/18 знято з розгляду та призначено 05.10.2018 року об 11:00 год.
04.10.2018 року від представника відповідача до суду надійшов акт за результатами проведення Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області перевірки ТОВ «Агрофірма «Вікторія».
05.10.2018 року у підготовчому судовому засіданні представники сторін зазначили, що надали всі наявні в них докази до матеріалів справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2018 року закрито підготовче провадження у справі та за письмовими згодами учасників справи розпочато судовий розгляд по суті у цей самий день одразу після закінчення підготовчого судового засідання.
05.10.2018 року у підготовчому судовому засіданні представники сторін підтримали раніше обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вікторія» перебуває на обліку у Дніпропетровському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.
08 лютого 2018 року товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вікторія» подано до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік, відповідно до якого у 2017 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік становила 42 осіб; штатних працівників, яким встановлена інвалідність, на підприємстві - 1 особа; кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 2 особи; фонд оплати праці штатних працівників - 5 470,80 тис. грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника - 130 257 грн.
У рядку 6 вказаного звіту відповідачем самостійно визначено суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих для працевлаштування інвалідів у сумі 130 257 грн.
Згідно з розрахунком суми позову, наданим позивачем до матеріалів справи, ТОВ «Агрофірма «Вікторія» не сплачено адміністративно-господарські санкції у сумі 130 257,14 грн. за не працевлаштування 1 особи з інвалідністю в 2017 році.
Станом на день звернення до суду відповідачем не сплачено вищезазначену суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991року №875-ХІІ (далі - Закон №875-XІI) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.
Статтею 20 Закону №875-XІI встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Відповідно до частини першої та другої статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.
Серед переліку адміністративно-господарських санкцій, встановленого у частині першій статті 239 Господарського кодексу України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання, зокрема, адміністративно-господарський штраф, а також і інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.
Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб'єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у статті 20 Закону №875-ХІІ.
Отже, законом передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для підприємств, які не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.
Разом з тим, законом передбачено випадки, у яких суб'єкт господарювання звільняється від відповідальності за вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Загальні засади відповідальності учасників господарський відносин, зокрема і підстави для звільнення від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що передбачені адміністративно-господарські санкції), регламентовано главою 24 розділу V Господарського кодексу України.
Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
За приписами частини першої статті 18 Закону №875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Згідно з частиною третьою статті 18 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За змістом статті 18-1 Закону №875-ХІІ пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.
Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 02 квітня 2013 року по справі № 21-95а13 та неодноразово підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30 січня 2018 року по справі №811/696/17, від 06 лютого 2018 року по справі №811/693/17, від 08 травня 2018 року по справі №805/2275/17.
Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.
Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року №316 затверджено Форму звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядок подання форми звітності №3-ПН ««Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (далі - Порядок №316).
За положеннями пункту 5 розділу І Порядку №316 форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Наведене свідчить про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 Закону № 875-ХІІ.
Однак, на підприємство покладається обов'язок створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів.
З матеріалів справи вбачається, що у 2017 році середньооблікова кількість штатних працівників «Агрофірма «Вікторія» становила 42 особи, отже кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, відповідно до 4% нормативу, становить 2 особи.
Відповідно до наказу ТОВ «Агрофірма «Вікторія» від 12.04.2006 року №17 «Про прийом на роботу» з 12.04.2006 року на посаду «замісника генерального директора по виробництву» прийнято ОСОБА_5, якому встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується наданими до матеріалів справи копіями наказу, довідки до акта МСЕК від 01.04.2010 року серії 10 ААА №016547 та виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії 10 ААА №016547 від 01.04.2010 року.
З наданих до матеріалів справи копій звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування вбачається, що в січні-березні 2017 року середньооблікова кількість штатних працівників становили 28, 29 та 37 осіб відповідно та працювала 1 особа з інвалідністю.
Водночас, відповідно до з наданих до матеріалів справи копій табелів обліку використання робочого часу, звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з квітня 2017 року середньооблікова кількість штатних працівників товариства збільшилась до 42 осіб, у зв'язку з чим товариством мало бути створено ще одне робоче місце для працевлаштування особи з інвалідністю (42*4% = 2 особи).
30 листопада 2017 року ТОВ «Агрофірма «Вікторія» надало до державної служби зайнятості звітність форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» на одну вільну вакансію «сторож» для працевлаштування особи з інвалідністю, що підтверджується копіями вказаної звітності та листа Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 08.05.2018 року №12/19-1452, копії яких міститься у матеріалах справи.
Наказом від 30.11.2017 року №50 на підставі направлення Криничанського районного центру зайнятості ТОВ «Агрофірма «Вікторія» прийнято на роботу в службу охорони сторожем згідно строкового трудового договору з 01.12.2017 року ОСОБА_6, який відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №724472 має другу групу інвалідності (копія наказу та довідки містяться у матеріалах справи).
Крім того, в акті від 07.09.2018 року №45/4.3-6 за результатами проведення перевірки щодо додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб із інвалідністю Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області дійшло висновку про порушення ТОВ «Агрофірма «Вікторія» вимог частини 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року №875-ХІІ.
В ході перевірки встановлено, що (відповідно до табелів обліку робочого часу, наказів про призначення працівників, довідок МСЕК) на підприємстві у 2017 році працювали штатні працівники-інваліди: 1) ОСОБА_5 (повний 2017 рік); 2) ОСОБА_6 з 01.12.2017 (відпрацьовано у 2017 році 1 місяць). Таким чином, середньооблікова кількість штатних працівників-інвалідів ТОВ «Агрофірма «Вікторія» фактично становить 1 особа, а кількість штатних працівників-інвалідів у ТОВ «Агрофірма «Вікторія» в 2017 році повинна становити 2 особи (42*2%). Таким чином, норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів ТОВ «Агрофірма «Вікторія» не виконано.
Суд звертає увагу, що відповідачем не надано до матеріалів справи доказів створення робочого місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформування про створене робоче місце державної служби зайнятості до 30 листопада 2017 року, тоді як обов'язок створити друге робоче місце для працевлаштування особи з інвалідністю ще у квітні 2017 року.
Вказані обставини дають підстави суду для висновку про невиконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативів встановлених статтею 19 №875-XІI та неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості інвалідів для працевлаштування.
За положеннями частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За положеннями частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вікторія» про стягнення адміністративно-господарських санкцій є обґрунтованими, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вікторія» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2017 рік у розмірі 130 257,14 грн. (сто тридцять тисяч двісті п'ятдесят сім гривень чотирнадцять копійок).
Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення згідно з вимогами частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складений 15 жовтня 2018 року.
Суддя І.В. Юхно