Справа № 808/1776/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 січня 2019 року м. Дніпросправа № 808/1776/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року (суддя Конишева О.В., повний текст складено 02.08.2018р.) по справі №808/1776/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Арматура України» до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішень, -

в с т а н о в и В:

ТОВ «Торговий дім Арматура України» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації від 02 квітня 2018 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що ним надано всі необхідні документи для визначення митної вартості за ціною зовнішньоекономічного контракту. Надані для митного оформлення документи є достатніми для застосування основного методу визначення митної вартості, а також дозволяють обчислити та перевірити митну вартість, заявлену декларантом. Митниця, без достатніх для цього підстав, при коригуванні митної вартості товару, застосувала резервний метод визначення митної вартості товару.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року позов задоволено. Рішення суду мотивовано тим, що відповідач під час розгляду справи не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач в декларації митної вартості зазначив не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснив розрахунок, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів. З цих підстав, суд першої інстанції вказав на те, що митний орган безпідставно визначив митну вартість за іншим методом та прийняв рішення про коригування митної вартості товару.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця ДФС подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просила скасувати рішення суду та прийняти нову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем до митного оформлення надано документи на підставі яких неможливо достовірно стверджувати про правильність визначення митної вартості товару, Митниця не мала достатніх підстав для здійснення митного оформлення товару за митною вартістю заявленою позивачем. У зв'язку із неможливістю застосування основного методу визначення митної вартості товарів посадовою особою Одеської митниці було

послідовно застосовано другорядний метод визначення митної вартості товару, що і стало підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Відповідач вказує на те, що суд першої інстанції не врахував наявність розбіжностей в документах, наданих на підтвердження митної вартості, а також того, що позивачем, при митному оформленні, не було надано додаткових документів, які запитувалися Митницею. Крім цього, відповідач звертає увагу на те, що позивачем не було заявлено вимоги щодо визнання протиправним акту індивідуальної дії, що за позицією відповідача є обов'язковою умовою для скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, у зв'язку з чим відповідач вказує на незаконність рішення суду першої інстанції, яким скасовані зазначені рішення Митниці. Також відповідач не погоджується з рішенням суду, в частині стягнення на користь позивача судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката, оскільки, за позицією відповідача, розмір таких витрат є недоведеним та завищеним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду без змін з огляду на його законність і обґрунтованість.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 11.01.2017 між ТОВ "Торговий дім "Арматура України" (Україна) (Покупець) та LETIMER MANAGEMENT LP (EDINBURGH, Scotland) (Продавець) укладено Контракт №008 відповідно до п.1.1 якого, Продавець зобов'язувалося поставити в період дії контракту, а Покупець прийняти та оплатити засуви - далі Товар.

За умовами Договору "… 2.1.Ціна на Товар та кількість узгоджуються сторонами у Додатках на кожну партію товару, яка є невід'ємною частиною Контракту. … 3.1.Поставка Товару здійснюється на умовах CIF порт "ОДЕСА". Вантажлвідправником і Виробником за цим Контрактом є фабрика "Baoding Pingyilu Petroleum&Oти Fittings Co.,Ltd", Китай … 7.1.Продавець направляє Покупцю міжнародною поштовою службою TNT або DNL наступні документи: Оригінал Інвойсу - 5 примірників; Транспортна накладна/бортовий Коносамент 1 примірник (1 примірник: оригінал та два примірника - копії); Оригінал страхового полісу - 1 примірник …".

Для проведення митного оформлення товару, поставленого за вищевказаним Контрактом №008 від 11.01.2017, декларантом позивача 29.03.2018 подано до Одеської митниці ДФС митну декларацію №UA500010/2018/003973 та документи для митного оформлення товарів, а саме фланців, затворів та засувок з чавуна імпортованих з Китаю/, у якій митну вартість товарів вказано на рівні 1,33 долара США за кг нетто та 1,72 долара США за кг нетто.

При поданні МД № UA500010/2018/003973 від 29.03.2018 декларантом надано Одеській митниці ДФС: зовнішньоекономічний контракт №008 від 11.01.2017; додаткові угоди №1 та №2 від 26.12.2017 року до зовнішньоекономічного контракту № 008 від 11.01.2017 року; специфікація № 4 від 19.01.2018 року до зовнішньоекономічного контракту № 008 від 11.01.2017 року; комерційну пропозицію Постачальника № LM-5 від 10.01.2018 року; зовнішньоекономічний контракт № 007 від 10.01.2017 року, укладений між іноземним підприємством «Летімер Менеджмент ЕлПі», м. Единбург, Шотландія (Постачальником) та «Baoding Pingyilu Petroleum&Oу; Fittings Co.,Ltd», Китай (далі - Виробник); специфікацію № 1 від 18.01.2018 року до зовнішньоекономічного контракту № 007 від 10.01.2017 року між Виробником та постачальником; прас-лист Постачальника від 18.01.2018 року; прас листи Виробника від 02.01.2018 року; проформу-інвойс Постачальника № PYLANDTDAU1601 від 16.01.2017 року; комерційний інвойс Постачальника№ PYLANDTDAU1901 від 19.01.2018 року; калькуляцію Постачальника від 19.01.2018 року; проформу-інвойс Виробника № PYLANDLML180118 від 18.01.2018 року; комерційний інвойс Виробника № PYLANDLML180118 від 18.01.2018 року; калькуляцію Виробника від 18.01.2018 року; технічні описи Товарів; сертифікат Постачальника як представника Виробника; сертифікат торгово-промислової палати Китаю; заяву на купівлю іноземної валюти № 2 від 22.01.2018 року; платіжне доручення в іноземній валюті № 1 від 23.01.2018 року; заяву на купівлю іноземної валюти № 3 від 25.01.2018 року; платіжне доручення № 2 в іноземній валюті від 26.01.2018 року; митна декларація країни відправлення від 31.01.2018 року; коносамент COSU від 04.02.2018 року; сертифікат походження товару; калькуляцію транспортних витрат від 04.02.2018 року; пакувальні листи Виробника та Постачальника 05.02.2018 року; страховий поліс ASHJVFX24218Q000015 Y від 03.02.2018 року; бухгалтерські довідки Позивача від 23.03.2018 року; копію довідки про перейменування «Baoding Pingyilu Petroleum&Oса Fittings Co.,Ltd» на «Baoding Pingyilu IM Ц EX Trading Co.,Ltd»; копію рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.03.2018 року в адміністративній справі № 808/454/18 за позовом TOB «ТД Арматура України» до Одеської митниці ДФС про скасування рішення про корегування митної вартості і картки відмови в прийнятті митної декларації за аналогічними товарами від того самого постачальника за тим самим договором.

Митна вартість товару визначена декларантом згідно зі статтею 57 Митного кодексу України за основним методом (за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються).

Під час здійснення перевірки декларації з доданими до неї документами посадовою особою відповідача було зроблено висновок про те, що подані документи місять розбіжності, а саме: наданий страховий поліс ASHJVFX24218Q000015Y від 03.02.2018 року містить вартість товару, яка відрізняється від вказаної в комерційному інвойсі Постачальника №PYLANDTDAU1901 від 19.01.2018 року; у наданій до митного оформлення калькуляції б/н від 19.01.2018р. здійснено для конкретно визначеного суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності, а не як виробник країни відправлення для всіх споживачів; в копії митної декларації країни відправлення від 31.01.2018р. зазначено один товар, а не три як вказано у ВМД.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару Митницею запропоновано надати: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за товари визначені договором; виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленими спеціалізованими експертними організаціями та які стосуються даного товару.

Додаткові документи декларантом Митниці надані не були.

02 квітня 2018 року Відповідач направив Позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500010/2018/00042 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA500010/2018/000004/2 в якому повідомив, що з наданих документів неможливо впевнитися в достовірності заявленої митної вартості і Позивачу відмовлено в митному оформленні (випуску) Товарів, а вартість скоригована Відповідачем за резервним методом відповідно до ст. 64 Митного кодексу України.

Згідно з відомостями електронної бази Відповідача вартість товару № 1 була скорегована з 1,33 доларів СІЛА за кілограм на 2,16 доларів США за кілограм, а вартість товару № 3 скорегована з 1,72 доларів США за кілограм до 1,82 доларів США за кілограм.

Правомірність та обґрунтованість рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції фактично виходив з того, що спірні рішення відповідачем прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України.

Такі висновки суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Так, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача про те, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Саме з таких повноважень Митниці виходив і суд першої інстанції, який, при цьому, вірно вказав на те, що такі повноваження митного органу мають реалізовуватися виключно на підставі та у спосіб, що передбачені Митним кодексом України.

Відповідно до ст..49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із ч.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів, відповідно до ч.5 ст.54 МК України має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст..53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) здійснювати коригування митної вартості товарів.

Згідно із ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Отже, вказаними нормами матеріального права визначено повноваження органу доходів і зборів щодо контролю за правильністю визначення митної вартості, а також порядок та спосіб реалізації таких повноважень. Так, орган доходів і зборів зобов'язаний перевіряти складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом. При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи, лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено випадки коли орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Так, відповідно до п.2 ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як свідчать встановлені обставини справи, фактично підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості стали висновки Митниці про те, що подані позивачем до митного оформлення документи містять розбіжності, а також ненадання декларантом витребувані Митницею додаткові документи.

З приводу висновків Митниці про те, що надані до митного оформлення документи містять розбіжності, суд першої інстанції правильно звернув увагу на наступне.

Так, з приводу доводів Митниці про те, що наданий страховий поліс ASHJVFX24218Q000015Y від 03.02.2018 року містить вартість товару, яка відрізняється від вказаної в комерційному інвойсі Постачальника №PYLANDTDAU1901 від 19.01.2018 року, суд першої інстанції правильно виходив з того, що в комерційному інвойсі Постачальника №PYLANDTDAU1901 від 19.01.2018 року зазначено вартість Товарів з урахуванням вартості доставки до Одеси, тоді як відправник (Виробник) оформив страховий поліс ASHJVFX24218Q000015Y від 03.02.2018 року на вартість товару без врахування вартості доставки, оскільки застраховано може бути виключно товар, а не витрати на його перевезення.

Щодо висновків Митниці про наявність розбіжностей у поданих документах у зв'язку з тим, що в копії митної декларації країни відправлення від 31.01.2018р. зазначено один товар, а не три як вказано у ВМД, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що в дійсності в копії митної декларації країни відправлення зазначено 2 товари, а не один. Оскільки два з трьох товарів імпортованих Позивачем є фланцями, хоч і з різними маркуваннями, відправник задекларував їх як один різновид товарів. При цьому, вказані обставини в будь-якому разі не вплинули на митну вартість задекларованих товарів.

Відносно доводів Митниці про те, що страховий поліс ASHJVFX24218Q000015Y від 03.02.2018 року на його думку не стосується економічної операції за зовнішньоекономічним контрактом № 008 від 11.01.2017 року, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на наступне.

Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що Продавець товару («Летімер Менеджмент ЕлПі», м. Единбург. Шотландія) не є його виробником. Виробником є «Baoding Pingyilu ІМ Ц EX Trading Co.,Ltd», Китай (колишня «Baoding Pingyilu Petroleum&Oак Fittings Co.,Ltd»), а продавець є офіційним представником Виробника на території України на підставі контракту № 007 від 18.01.2018 року.

Фактична схема придбання товару виглядає наступним чином. Позивач уклав з Постачальником зовнішньоекономічний контракт № 008 від 11.01.2017 року і погодив кількість та асортимент необхідного товару в специфікації № 4 від 19.01.2018 року.

Умовами оплати сторонами було визначено як 30% передоплата по факту погодження замовлення (була внесена 23.01.2018 року) та 70% оплата по факту виготовлення продукції. Поставка товару згідно з пунктом 3.1. контракту № 008 від 11.01.2017 року мала відбуватися Виробником товару з Китаю.

Оскільки Постачальник не є виробником і здійснює лише посередницьку діяльність, Відповідачу також було надано контракт № 007 від 18.01.2018 року, укладений безпосередньо між Виробником та Постачальником. Саме через те, що Виробник при відвантаженні товару діяв на замовлення Постачальника в рамках контракту № 007, стороною якого Позивач не був, Виробник при оформленні страхового полісу вказав саме контракт № 007.

Таким чином, проаналізувавши доводи відповідача, з якими останній пов'язує неможливість визначення ціни товару за зовнішньоекономічним контрактом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Декларантом надані документи, які дозволяють ідентифікувати партії поставленого товару, а також дозволяють обчислити та перевірити митну вартість, заявлену декларантом. Доказів того, що вказані документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, Митницею суду не надано.

При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що з огляду на законодавчо визначену компетенцію Митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

В усіх документах, які надавалися декларантом до митного оформлення, сукупна вартість товарів складала 32 999 доларів США та 20 центів. Відповідачу було надано два платіжних доручення, за якими Позивач сплатив на користь Постачальника 9 899 доларів США та 76 центів (30% передоплати) та 23 099 доларів США та 44 центи (70% оплата по факту виготовлення продукції) відповідно.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлені у цій справі обставини не дають підстав для висновку про те, що надані декларантом до митного оформлення документи містили розбіжності, які не дозволяли визначити митну вартість товару за основним методом.

Крім цього, за наслідками розгляду справи, судом першої інстанції зроблено висновок про необґрунтованість визначення Митницею митної вартості товару за резервним методом із застосуванням відомостей з митних декларацій № UA110190/2018/501030 від 08.02.2018 року; №UA500010/2018/002026 від 26.02.2018 року.

Так, декларація № UA110190/2018/501030 від 08.02.2018 року була застосована до товару № 1 - Фланці літейні для з'єднання трубопровідної арматури і труб.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вказана декларація відповідачем не могла бути застосована у спірному випадку з огляду на таке.

Позивач придбав товари за умовами поставки CIF UA ODESSA, тоді як застосована Відповідачем декларація містить умови поставки СРТ UA с. Партизанське. З огляду на те, що вартість поставки була включена позивачу до вартості товару, будь - які інші умови поставки ніж CIF UA ODESSA безпосередньо впливають на митну вартість і застосування митної декларації з різними умовами поставки є неприпустимим.

Позивач декларував вартість товару в доларах США, тоді як митна декларація № UA110190/2018/501030 містить ціну в євро.

Вартісні показники митної декларації № UA110190/2018/501030 також були скореговані (графа 45), тобто митна вартість застосована до Позивача Відповідачем ним же самостійно і була розрахована при митному оформленні товарів з декларації № UA110190/2018/501030.

Маркування товарів з митної декларації Позивача та митної декларації № UA110190/2018/501030 не співпадають. Так само і виробники в обох випадках є різними.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не міг застосовувати відомості митної декларації № UA110190/2018/501030 щодо товарів Позивача.

Щодо митної декларації №UA500010/2018/002026.

Вказана декларація була застосована до товару № 3 - Клапани - запірні, які застосовуються в трубопроводах, енергопостачанні та нафтохімічній промисловості: засувка з чавуна 30ч6бр PN 10 з номінальним тиском 1,0 МПа, DN50mm. DN200mm, DN300mm.

По-перше, Позивач придбав товари за умовами поставки CIF UA ODESSA, тоді як застосована Відповідачем декларація містить умови поставки FOB CN Xingang. З огляду на те, що вартість поставки була включена Позивачу до вартості товару, будь-які інші умови поставки ніж CIF UA ODESSA безпосередньо впливають на митну вартість і застосування митної декларації з різними умовами поставки є неприпустимим.

По-друге, вартісні показники митної декларації № UA110190/2018/501030 також були скореговані (графа 45), тобто митна вартість застосована до Позивача Відповідачем ним, же самостійно і була розрахована при митному оформленні товарів з декларації №UA200010/2018/002026.

В-третє, маркування товарів з митної декларації Позивача та митної декларації №UA200010/2018/002026 не співпадають. Так само і виробники в обох випадках є різними.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не міг застосовувати відомості митної декларації №UA200010/2018/002026 щодо товарів Позивача.

Таким чином, оскільки у спірному випадку було встановлено те, що у своїй сукупності подані декларантом документи дозволяли обчислити та перевірити митну вартість, заявлену декларантом, а також те, що при застосуванні резервного методу відповідачем прийнято до уваги інформацію з митних декларацій, яка не відповідача товару, умовам його поставки, митна вартість якого визначалася у спірному випадку, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості оскарженого рішення Митниці про коригування митної вартості товарів.

Наслідком скасування рішення про коригування митної вартості є і скасування Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, оскільки її видано у зв'язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості.

Щодо аргументів позивача про те, що позивачем не було заявлено вимоги щодо протиправності акту індивідуальної дії, у зв'язку з чим суд першої інстанції необґрунтовано ухвалив рішення про скасування оскаржених рішень Митниці, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Обгрунтовуючи таку позицію відповідач посилається на положення п.2 ч.2 ст.245 КАС України, якою визначено повноваження суду при ухваленні рішення.

Надаючи оцінку таким аргументам відповідача, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно із ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод і інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що саме протиправність оскаржених рішень відповідача, що призвело до порушення прав позивача, стала підставою для ухвалення судом першої інстанції рішення із визначенням такого способу захисту права, як скасування рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації від 02 квітня 2018 року. Той факт, що судом першої інстанції не було констатовано протиправності оскаржених рішень у резолютивній частині рішення, не може свідчити про необґрунтованість зазначених висновків суду першої інстанції, які фактично і стали підставою для задоволення позову.

Щодо аргументів відповідача про необґрунтованість рішенням суду, в частині стягнення на користь позивача судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У відповідності до ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Матеріали справи свідчать про те, що правнича допомога надавалася позивачу адвокатом на підставі укладеного договору від 02 травня 2018 року (а.с.89).

Умовами договору визначено, що за надання юридичних послуг за цим Договором Замовник зобов'язаний сплатити Виконавцю винагороду у розмірі 8490,0грн. за ведення справи до винесення судом постанови у справі.

Згідно розрахунку витрат на надання правової допомоги з питання оскарження рішення Одеської Митниці ДФС в Запорізькому окружному адміністративному суді, вартість послуг становить 8490,0грн. та складається з: ознайомлення з матеріалами справи та надання правової консультації - 1061,25грн. (1 год.); формування правової позиції, пошук судової практики з аналогічних питань - 2122,50грн. (2 год.); складання процесуальних документів (позовної заяви) та підготовка додатків - 4245,0грн (4 год.); подання позову до суду - 1061,25грн. (1 год).

Платіжним дорученням №472 від 03.05.2018р. позивачем перераховано адвокату ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 8490,0грн. (а.с.94).

Таким чином, суду першої інстанції було надано докази як надання позивачу правничої допомоги адвокатом так і докази оплати наданих послуг.

З огляду на надані суду докази, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними аргументи відповідача про необхідність дослідження того, чи відображені адвокатом вказані суми у доходах, які обліковуються у Книзі обліку доходів та витрат. Так, по-перше, надані позивачем докази підтверджують факт надання правничої допомоги та факт оплати таких послуг. По-друге, правильність ведення адвокатом податкового обліку (відображення доходів) не є предметом спору у цій справі і, тим більш, не може бути обов'язком доказування для позивача, оскільки останній не є відповідальним за дотримання адвокатом вимог податкового законодавства в частині обліку доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності.

Щодо аргументів відповідача про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, суд апеляційної інстанції зазначає те, що у відповідності до ч.7 ст.134 КАС України обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Жодних доказів завищення (неспівмірності) витрат відповідачем суду надано не було. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що судом першої інстанції стягнуто витрати на правничу допомогу не у повному обсязі, який був заявлений позивачем. Тобто, судом першої інстанції досліджувалась співмірність понесених позивачем витрат по відношенню до цієї справи, у зв'язку з чим судом стягнуто витрати на правничу допомогу у розмірі 5306,25грн. Виходячи із надано суду Розрахунку (а.с.30), стягнуті судом витрати стосуються ознайомлення з матеріалами справи та надання правової консультації - 1061,25грн. (1 год.); складання процесуальних документів (позовної заяви) та підготовка додатків - 4245,0грн (4 год.), що безперечно відноситься до розгляду цієї справи.

Таким чином, дослідивши встановлені обставини справи, аргументи відповідача, які наведені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської Митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року по справі №808/1776/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, які визначені ст.329 КАС України.

Повне судове рішення складено 11.01.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк