Справа № 466/5575/17
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/606/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Омеляновської О.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача : ОСОБА_2

представника відповідача : Гордєєва О.В.

представника третьої особи: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 липня 2018 року у справі № 466/5575/17 за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської Ради, Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про скасування ухвали та визнання дій протиправними,-

суддя в 1-й інстанції - Глинська Д.Б.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 10.07.2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Львівської міської ради, Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради, третіх осіб - ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в якому просила суд постановити рішення яким:

- визнати протиправною та скасувати п.3 ухвали 5 сесії 7-го скликання Львівської міської ради від 10.11.2016 року №1257, яким надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для оформлення землекористування по АДРЕСА_3;

- визнати протиправними дії Управління земельних ресурсів та регулювання земельних відносин ЛМР щодо зміни статусу земельної ділянки (проїзду) між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 із земель загального користування на землі міста в акті встановлення і показу меж земельної ділянки в АДРЕСА_1, який подавався позивачем на погодження;

- визнати протиправними дії Львівської міської ради в особі узгоджувальної комісії для виршення земельних спорів щодо погодження межі між земельними ділянками на АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 та скасувати рішення узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів, оформлене протоколом №28 від 03.02.2017 року.

В обгрунтування своїх вимог позивач покликається на порушення відповідачем вимог Земельного кодексу України та законодавства про органи місцевого самоврядування.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 05 липня 2018 року у справі №466/5575/17 у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що міська рада при винесенні спірної ухвали, не взяла до уваги ту обставину, що спірна земельна ділянка є заїздом у спільному користуванні згідно картографічних даних, відповідно до яких такий заїзд і відображений в технічній документації, виготовленій при попередньому оформленні приватизації земельної ділянки для обслуговування житлового будинку.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Сторона відповідача та третіх сторін апеляційну скаргу заперечує, просить залишити рішення суді першої інстанції без змін.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом першої інстанції встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить позивачу на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 березня 2015 року.

Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 була надана на підставі рішення виконкому Куликівської районної ради депутатів трудящих Львівської області №291 від 03.08.1957 року. 20 лютого 1958 року батькові було погоджено прив'язку проекту житлового будинку, в якій зазначено розміщення будинку на відведеній земельній ділянці. У відповідності до вищевказаної плану було передбачено проїзд до будинків АДРЕСА_1, АДРЕСА_3, АДРЕСА_2. Розміщення входу до її будинку було заплановано зі сторони вказаного проїзду. На даній земельній ділянці був збудований будинок та облаштована територія з виїздом до проїзду, який веде до будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3. Даний проїзд був зазначений на генеральному плані міста в 1957 році та на збірному кадастровому плані.

Заявлені треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 є власниками будинку АДРЕСА_3.

Набуття права власності третіми особами засвдчується долученою до матеріалів справи копією договору купівлі - продажу 1/2 частини земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Х.О. від 07 грудня 2012 року, ОСОБА_7 продала ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у рівних частинах кожному 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, площею 0,0497га по АДРЕСА_3 (а.с.91-92).

17 жовтня 2016 року ОСОБА_8 звернулася у Львівську міську раду із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_3 для влаштування заїзду та подала необхідні для цього документи (а.с. 54). У попередній склад земельної ділянки, на яку були наміри виготовити технічну документацію, було включено і площу проїзду, що забезпечував прохід до будинковолодіння позивача.

З довідки №31-1323-0.2-7496/9-16АП із звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, яка видана Відділом Держгеокадастру у м. Львові Львівської області 11 жовтня 2016 року, встановлено, що земельна ділянка на АДРЕСА_3 (згідно представленого плану земельної ділянки) площею 0,0060 га ухвалою Львівської міської ради від 03 червня 2004 року №1323 надана у сервітутне користування на 10 років для проїзду гр. ОСОБА_7 (а.с.55).

Відповідно доухвали Львівської міської ради № 1257 від 10 листопада 2016 року надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою по АДРЕСА_3 (а.с.89).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції прийшов до висновку, що земельна ділянка перебуває в комунальній власності, а відповідно до земельного законодавства - визначати її категорію, цільове призначення та розпоряджатись нею чи її частиною, в тому числі відносити її до земель загального користування для проходів та проїздів, вправі лише Львівська міська рада.

Покликаючись на план земельної ділянки, суд пеершої інстнції вважав, що спірний проїзд не входить у межі червоних ліній (а.с.74-75).

Крім того, з відповіді Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради №2403 -3313 від 20 червня 2017 року встановлено, що проїзди та проходи, які не входять у межі червоних ліній вулиць не є землями загального користування. Право оренди земельної ділянки виникає після укладення договору оренди землі та їх державної реєстрації, а отже до цього моменту земельна ділянка, яка є вільною від забудови та не була передана у власність або користування відноситься до земель комунальної власності.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 142-145 Конституції України, до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах наданих їм повноважень шляхом прийняття рішень.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності», до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст належать усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності.

Згідно до ч. 1ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Положеннями п.п. а, в ч.1 ст. 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно із положеннями частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Упоноваженим особам Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

З матеріалів справи судом встановлено що, звертаючись до відповідача, треті особи не дотрималися передбачених Земельним кодексом України вимог до клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Ухвалою Львівської міської ради №113 від 30.12.2015 року позивачу було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою для передачі у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Така документація була виготовлена у відповідності до картографічних даних, плану міста та подана на погодження до Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин( а.с. 14,15, 16,29,38 ). В графічному плані опису меж земельної ділянки, в кадастровому плані земельної ділянки вказано про землі загального користування ( проїзд).

Судом першої інстанції безпідставно було використано інформацію щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з земель загального користування на землі міста, що було відображено у Акті встановлення і показу меж земельної ділянки у м.Львові по АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Фактично право третіх осіб на оформлення документів щодо користування земельною ділянкою по АДРЕСА_3 виникло у 2012 році на підставі Договору купівлі-продажу 1/2 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, площею 0,0497 га та договору дарування 86/100 частин житлового будинку у м.Львові по АДРЕСА_3. Зміст вказаних угод містить інформацію про те, житловий будинок, частка якого за договором дарування відійшла до ОСОБА_8 та ОСОБА_6, знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0497 га ОСОБА_7, на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку ( а.с.59).

Оскільки ОСОБА_7 було використано право на приватизацію присадибної земельної ділянки, а заявлені у спорі треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_6 можуть реалізувати наявне право на отримання земельної ділянки у власність чи користування за умови реєстрації заяви звернення та цільовим характером використання земельної ділянки.

За змістом спірна ухвала Львівської міської ради №1257 від 10.11.2016 року містить покликання на те, що цією ухвалою надається дозвіл на виготовлення документації для оформлення землекористування на земельні ділянки, які раніше були надані в користування громадянам для обслуговування індивідуальних житлових будинків, гаражів та ведення садівництва.

Представником Львівської міської ради не було надано обґрунтованого пояснення щодо наявності у переліку осіб, які отримували дозвіл на виготовлення документації із землеустрою, ОСОБА_7, яка отримала у 2005 році Державний Акт на право власності на земельну ділянку, 1/2 частину якої у 2012 році було відчужено ОСОБА_8 та ОСОБА_6. У долученому до вказаних договорів купівлі - продажу 1/2 частини земельної ділянки та дарування 86/100 частин житлового будинку у м.Львові по АДРЕСА_3 плану меж земельної ділянки міститься інформація про наявність земель сервітутного користування (проїзду). Крім того, заява звернення на погодження місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_3 була оформлена лише від імені ОСОБА_8 (а.с. 60-64).

На момент розгляду судової справи у суді першої інстанції, Узгоджувальною комісією для вирішення земельних спорів Львівської міської ради ( Витяг з протоколу №48 від 29.09.2017 року) було самостійно відмінено рішення Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів за №28 від 03.02.2017 року. Вказане рішення було оформлено з порушенням процедури, оскільки було винесено після ухвалення ухвали Львівської міської ради №1257 від 10.11.2016 року та стосувалось погодження меж між земельними ділянками по АДРЕСА_1, АДРЕСА_3 АДРЕСА_2.Самостійна відміна прийнятого рішення є підставою для відмови у цій частині позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів суд приходить до висновку, що приймаючи рішення від 10 листопада 2016 року, яким ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_3 у м. Львові, Львівська міська рада діяла з порушенням повноважень, що є підставою для визнання протиправними дій Управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради щодо зміни статусу земельної ділянки (проїзду) між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 із земель загального користування на землі міста в акті встановлення і показу меж земельної ділянки в м. Львові по вул. Волошковій, 32 та дій Львівської міської ради в особі Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів щодо погодження межі між земельними ділянками на АДРЕСА_1, АДРЕСА_3, АДРЕСА_2 у м. Львові.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на викладені вище обставини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються частково суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 72, 139, 241, 242, 289, 308, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 липня 2018 року у справі № 466/5575/17 - скасувати. Прийняти нову постанову якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради щодо зміни статусу земельної ділянки (проїзду) між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 із земель загального користування на землі міста в акті встановлення і показу меж земельної ділянки в АДРЕСА_1

Визнати протиправними дії Львівської міської ради в особі узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів щодо погодження межі між земельними ділянками на АДРЕСА_1, АДРЕСА_3, АДРЕСА_2 у м. Львові.

Визнати протиправною та скасувати п.3 ухвали 5 сесії 7-ого скликання Львівської міської ради від 10.11.2016 року №1257, яким надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для оформлення землекористування по АДРЕСА_3 у м. Львові.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 розмір судових витрат, що становить 1215,00 грн., сплачених за квитанцією №92 від 30.08.2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. І. Шинкар
М. А. Пліш
Повний текст постанови складений 11.01.2019 року