Справа № 727/9786/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/9786/17

Головуючий у 1-й інстанції: Ярема Л.В.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

15 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Іваненко Т.В. Кузьменко Л.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Кауля-Негрич О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 вересня 2018 року (судове рішення ухвалено 13 вересня 2018 року у м.Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку розміру пенсії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку розміру пенсії за вислугу років та зобов'язання провести такий перерахунок із застосуванням коефіцієнта загального підвищення посадового окладу та надбавок до нього, посилаючись на те, що з 01.04.2008 року йому призначено пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1Закону України «Про прокуратуру», в редакції, що діяла на момент призначення пенсії, у розмірі 90 відсотків від чинної на той час заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури.

Підставою звернення позивача з даними вимогами до суду слугувала незгода з відмовою пенсійного органу у проведені коригування (перерахунку) його пенсії, оскільки право на коригування пенсійних виплат виникає при зміні розміру посадового окладу та надбавок до нього за посадою, з якої пенсіонер вийшов на пенсію, шляхом застосування загального коефіцієнта зростання таких виплат.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Обгрунтовуючи підставність оскарження висновків суду першої інстанції, позивач зазначив, що оскаржуване ним рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, внаслідок неповного з'ясовання обставин справи та невірної їх оцінки.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зазначив, що у спірних правовідносинах пенсійний орган діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України і Законами України.

Зокрема, відповідач зазначив, що на час звернення позивача із заявою про здійснення коригування (перерахунку) його пенсії, частина 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", яка визначала право на перерахунок пенсій працівникам прокуратури, втратила чинність, у зв'язку з чим, законодавчо визначені підстави для такого перерахунку відсутні.

Також, пенсійний орган зазначив про помилковість посилання позивача на положення ч.4 ст.86 Закону України "Про прокуратуру", оскільки останні застосовуються для обрахунку сум, які включаються роботодавцем в довідку про призначення пенсії, а також для застосування механізму коригування при розрахунку цих сум.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції позивач ОСОБА_4 з 01.04.2008 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Пенсія за вислугу років призначена в розмірі 90% від заробітку відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

01 вересня 2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся із заявою до відповідача щодо проведення перерахунку розміру пенсії на підставі ч.4 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014 року (а.с.11).

Листом відповідача № 348/С-11 від 14.09.2017 року позивачу було відмовлено, оскільки на даний час підстав для перерахунку пенсії немає, тому що відсутні будь-які нормативно правові акти, які визначають порядок та умови проведення перерахунку пенсії. Відповідно до п.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України і так як на сьогодні Кабінетом Міністрів України не визначено умов та порядку перерахунку пенсії, то підстав для здійснення перерахунку пенсії немає (а.с.12).

Позивач вважає вказану відмову протиправною, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для проведення коригування чи перерахунку пенсії позивача. При цьому, у спірних правовідносинах Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснювало свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законами України.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VІІІ положення частини вісімнадцятої Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ) викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Згідно з пунктом 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII у разі неприйняття до 01 червня 2015року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

За приписами підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону №1697-VІІ, який набрав чинності з 15.07.2015 року, визнано таким, що втратив чинність Закон №1789-ХІІ, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.

Отже, положення частини 18 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, які визначали умови та порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури у зв'язку з підвищенням заробітної плати, втратили чинність з дня набрання чинності Законом №1697-VІІ.

За загальним правилом дія нормативного правового акту, зокрема, закону у часі, обмежена моментом набрання ним юридичної сили та моментом втрати останньої.

Конституційний суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України дійшов висновку, що: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Верховний Суд в постанові від 10 липня 2018 року по справі № 628/693/17, враховуючи інститут дії закону в часі, також дійшов висновку, що в ситуації з перерахунком призначеної пенсії працівникам прокуратури таке право може грунтуватись лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив чинність.

Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІІ, відповідно до частини 20 якої (у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VІІІ), умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 визначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VІІІ, якими частину 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ та частину 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Верховний Суд в постанові від 16 березня 2018 року по справі № 147/550/16-а також дійшов висновку, що у зв'язку з втратою чинності нормативно-правовими актами, які передбачали право на перерахунок пенсії у разі підвищення заробітної плати працюючим прокурорським працівникам, не відбулося звуження обсягу існуючого права позивача на отримання пенсії. Так само як і не було факту скасування чи звуження обсягу досягнутих прав за критеріями, зазначеними у рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5- рп/2005. Відмова відповідача перерахувати пенсію не ставить під сумнів саму сутність змісту права на соціальний захист, оскільки наслідком відмови у перерахунку пенсії не було зменшення розміру отримуваної позивачем пенсії.

Європейський суд з прав людини також неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

Право встановлювати законодавчі обмеження щодо соціальних виплат узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі "Валентина Ніканорівна Великодна проти України", яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності в розумінні Протоколу № 1 (ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що першою і найважливішою вимогою ст.1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційній переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Європейський Суд з прав людини в рішенні від 09.10.1979 р. у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду по справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року.

При цьому, Закон №1697-VІІ не містить норм, які б визначали умови та порядок перерахунку пенсій у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Так, відповідно до частини 20 статті 86 Закону №1697-VІІ, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим, на час звернення позивача до органу Пенсійного фонду з заявою про перерахунок пенсії та станом на час розгляду даної справи в суді першої інстанції Кабінетом Міністрів України не визначений порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Встановлено, що позивач просить здійснити коригування пенсії шляхом застосування коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу прокурора та надбавок до нього на підставі ч.4 ст.86 Закону №1697.

Однак, як обґрунтовано зазначає суд першої інстанції, законодавчими актами не встановлено здійснення коригувань органами Пенсійного фонду призначених пенсій.

Так, відповідно до пп.7 п.4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою Пенсійного фонду України № 28-2 від 22.12.2014 року, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Перерахунок пенсій здійснюється в порядку встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ч.4 ст.86 Закону №1697-VІІ, середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат на 60. Коригування зазначених виплат проводиться із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу та надбавок до нього. Посадовий оклад, надбавки за вислугу років під час призначення пенсії враховуються в розмірах за останньою займаною посадою прокурора, встановлених на момент виникнення права на перерахунок пенсії за вислугу років.

Тобто, вказана норма Закону України застосовується для обрахунку сум, які включаються роботодавцем в довідку для призначення пенсії, а також для застосування механізму корегування при розрахунку цих сум. Водночас, органи Пенсійного фонду не вправі застосовувати дану норму для проведення перерахунку пенсії.

Оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком пенсії, не передбачено можливість її перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури, Управління не мало правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Таким чином судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача, який за умови відсутності правового регулювання відносин щодо здійснення перерахунку пенсії працівникам прокуратури, відмовив у задоволення заяви позивача про коригування його пенсії на підставі ч.4 ст.86 Закону України "Про прокуратуру".

Вищезазначене повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постановах №№ 711/6019/16а від 20.02.2018 р., № 264/1617/17, № 761/21804/17 від 02.03.2018, № 465/7186/16-а, №645/1822/16-а, № 718/828/16-а, № 663/2713/16-а. №645/4295/17, № 672/847/16-а від 03.04.2018 року, № 431/4608/16-а, № 129/2163/16-а. № 127/301/17, № 569/7079/16-а, № 347/283/17, № 758/14102/16-а від 17.04.2018 року, № 628/693/17 від 10.07.2018 року та ін.

Беручи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4.

Доводи ж апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та прийняв законне рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, що обумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 січня 2019 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Іваненко Т.В. Кузьменко Л.В.