Справа № 2340/3834/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Гарань С.М.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року Справа № 2340/3834/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління

Національної поліції в Черкаській області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною відмови ГУ НП в Черкаській області, викладеної в листі від 15.08.2018 р. № 29/К-204 та у висновку від 15.08.2018 р., щодо призначення ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням ІІ групи інвалідності;

- зобов'язання ГУ НП в Черкаській області призначити та виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у зв'язку зі встановленням ІІ групи інвалідності, відповідно до вимог Закону України «Про національну поліцію» та наказу МВС України від 11.01.2016 р. № 4.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову, посилаючись на те, що йому було встановлено ІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в поліції, а тому він вважає, що набув право на отримання відповідної одноразової грошової допомоги.

При цьому, апелянт наголошує на недосконалості законодавства на дискримінаційному підході до колишніх поліцейський та на тому, що законом визначено випадки, коли така допомога не призначається, які наразі відсутні.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, не з'явилися.

Судова колегія вважає, що в даному випадку наявні правові підстави передбачені КАС України для розгляду апеляційної скарги під час відсутності осіб, які не з'явилися, в порядку ст. 311 КАС України

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 2006 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, а з листопада 2015 року - в органах поліції.

Наказом ГУ НП в Черкаській області від 08.06.2018 р. № 225 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».

19.06.2018 р. постановою медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» № 31 встановлено, що захворювання позивача пов'язані з проходженням служби в поліції.

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 921018, виданою міжрайонною медико-соціальною експертною комісією, ОСОБА_4 встановлено II групу інвалідності з причин захворювання, пов'язаного з проходженням служби в поліції.

Довідкою серії 12 ААА № 023718 від 12.07.2018 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках позивачу визначено ступінь втрати працездатності 70 %.

03.08.2018 р. позивач звернувся до ГУ НП в Черкаській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в поліції.

15.08.2018 р. відповідачем затверджено висновок про результати розгляду звернення ОСОБА_3, яким не встановлено правових підстав для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги по інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в поліції, внаслідок чого в призначенні одноразової допомоги - відмовлено.

Позивач, вважаючи неправомірною відмову відповідача у призначенні йому спірної допомоги, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, оскільки був звільнений зі служби в поліції за власним бажанням, а не через захворювання, що є обов'язковою законодавчою умовою для призначення вказаної допомоги.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 р. № 4 (далі - Порядок № 4).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Згідно зі ст. 97 Закону № 580-VIII у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського призначається одноразова грошова допомога, яка є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога призначається у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Згідно з пунктами 1, 3 розділу 3 Порядку № 4 заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів.

Формування пакета документів для призначення та виплати ОГД у органах поліції, навчальних закладах здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці органів поліції та навчальних закладів, а також фахівцями військово-лікарської комісії. При цьому служби державного нагляду за охороною праці органів поліції визначають обставини настання події та відповідають за правильність кваліфікації нещасних випадків, які призвели до втрати працездатності, згідно із законодавством України.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Порядку № 4 у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 6 розділу III, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою.

Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє: у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій (пп. 2 п. 2 р. IV Порядку № 4).

У пункті 3 розділу IV Порядку № 4 визначено, що рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п'ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що правовою підставою для призначення особі одноразової грошової допомоги в порядку ст. 97 Закону № 580-VIII є одночасна сукупність наступних умов: 1) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції; 2) встановлення інвалідності з вказаної підстави протягом шести місяців після звільнення його з поліції; 3) звільнення з поліції саме через хворобу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачу дійсно було встановлено інвалідність внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції протягом шести місяців після його звільнення, але звільнений він був не через хворобу, а за власним бажанням.

Отже, у даному випадку відсутня сукупність всіх достатніх та необхідних правових умов для призначення позивачу вказаної допомоги, а тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апелянта про те, що йому було встановлено ІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в поліції, а тому він вважає, що набув право на отримання відповідної одноразової грошової допомоги, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на нормах закону, з огляду на вищевикладене.

Твердження апелянта щодо недосконалості законодавства та дискримінаційного підходу до колишніх поліцейський, не надають правових підстав для задоволення його позовних вимог, оскільки у даному випадку, як встановлено вище, законом чітко визначено сукупність умов для призначення спірної допомоги і суд не наділений компетенцією вносити зміни до законодавства.

Посилання апелянта на те, що статтею 101 Закону № 580-VIII визначено випадки, коли одноразова грошова допомога не призначається, які наразі відсутні, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки це не спростовує необхідності існування всієї сукупності спеціальних умов для призначення такої допомоги, а лише вказує на наявність ще й додаткових критеріїв, перевірці за якими підлягає саме та особа, яка відповідає, у першу чергу, зазначеним умовам за ст. 97 Закону № 580-VIII.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Рішення виготовлено 09 січня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: