Справа № 826/17779/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

14 січня 2019 року м. Київ№ 826/17779/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши клопотання представника Апарату Верховної Ради України про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває справа №826/17779/18 за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

24.12.2018 року представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання про закриття провадження у справі.

Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки посада, яку обіймає позивач, не належить до посад державної служби, а перебування у трудових відносинах позивача з відповідачем не є проходженням публічної служби.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та дослідивши зміст клопотання про закриття провадження, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 працює на посаді провідного інженера (працівник, який виконує функції з обслуговування) відділу супроводження автоматизованих комплексів та прикладного обладнання управління автоматизованої обробки документів Головного управління документального забезпечення Апарату Верховної Ради України, починаючи з 14.11.2016 року.

Розпорядженням першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України №2957-к від 06.09.2016 року управлінню кадрів, відповідно до ст. 32 КЗпП України, було доручено персонально повідомити про зміну істотних умов праці певних працівників, серед яких зазначено і ОСОБА_1 (а.с.15).

Розпорядженням першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України №3443-к від 17.11.2016 року ОСОБА_1 переведено на посаду провідного інженера (працівник, який виконує функції з обслуговування) відділу супроводження автоматизованих комплексів та прикладного обладнання управління автоматизованої обробки документів Головного управління документального забезпечення Апарату Верховної Ради України, починаючи з 14.11.2016 року (а.с.16).

Зазначені розпорядження стали підставою звернення позивача до суду з даним позовом в частині позбавлення його статусу державного службовця.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та клопотання про закриття провадження, суд дійшов наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України «Про державну службу».

Відповідно до Закону України «Про державну службу» державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Як вбачається з наданої відповідачем належним чином завіреної копії переліку посад працівників Апарату Верховної Ради України, які виконують функції з обслуговування, посада провідного інженера, на які перебуває позивач, відноситься до посад працівників, які виконують функції з обслуговування.

Тобто, посада на якій працює ОСОБА_1 - провідного інженера (працівник, який виконує функції з обслуговування) відділу супроводження автоматизованих комплексів та прикладного обладнання управління автоматизованої обробки документів Головного управління документального забезпечення Апарату Верховної Ради України не відноситься до публічної служби, оскільки у межах її проходження позивач не здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу.

Таким чином, саме по собі отримання заробітної плати за рахунок коштів державного бюджету не може свідчити про проходження такою особою публічної служби, а обставина, що стороною у даних спірних правовідносинах є Апарат Верховної Ради України є недостатньою для розгляду трудового спору в порядку адміністративного судочинства.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13 лютого 2013 року №К/9991/57176/11 зазначено, що діяльність керівника державної установи не є публічною службою, а акт центрального органу виконавчої влади, щодо прийняття на роботу, а також укладення контракту з підпорядкованою установою, стосовно трудових відносин не є публічно-правовим актом суб'єкта владних повноважень і не може оскаржуватися за правилами адміністративного судочинства.

Відтак, оскільки трудові відносини між ОСОБА_1 та Апаратом Верховної Ради України перебувають поза площиною правового регулювання проходження публічної служби, в адміністративного суду відсутні повноваження надавати оцінку рішенням та діям відповідача по відношенню до позивача за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, трудові правовідносини між фізичною та юридичною особою публічного права не є обов'язковим свідченням виникнення між ними відносин влади-підпорядкування, чим спростовується факт, що у межах спірних правовідносин відповідач є суб'єктом владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 826/13068/18.

Наведений висновок суду щодо розмежування трудових правовідносин та публічної служби, а також юрисдикції судів щодо розгляду таких спорів, підтверджується правовою позицією Вищого адміністративного суду України викладеною в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8, де у п. 13.1 зазначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на саме публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Також, у пункті 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 вказано, що діяльність особи, призначеної у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління на посаду керівника юридичної особи - суб'єкта господарської діяльності (наприклад, керівник житлово-експлуатаційної організації, призначений на цю посаду відповідним органом місцевого самоврядування), що функціонує на основі права господарського відання або права оперативного управління, або за рішенням органу місцевого самоврядування, не є публічною службою, передбаченою пунктом 15 статті 3 КАС. Трудові правовідносини таких осіб регулюються законодавством про працю, а спори із цих питань розглядаються у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не перебуває на публічній службі, даний спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає підстави для висновку, що клопотання представника відповідача Шумар В.Ю. про закриття провадження в даній справі є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Враховуючи те, що позивачем при зверненні до адміністративного суду судовий збір не сплачувався, підстави для розподілу між сторонами судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 238, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі № 826/17779/18 за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

2. Роз'яснити ОСОБА_1, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили у порядку з моменту її підписання та може бути оскаржена відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.І. Келеберда