Справа № 220/1962/18
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року справа №220/1962/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27 листопада 2018 р. (у повному обсязі виготовлено 27.11.2018 року у смт. Велика Новосілка Донецької області) у справі № 220/1962/18 (головуючий І інстанції суддя Якішина О.М.) за позовом ОСОБА_2 до в.о. начальника відділу контролю за використанням та охороню земель у Великоновосілківському, Мар'їнському районах та мм.Донецьку та Вугледарі Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Скоріна Сергія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до в.о. начальника відділу контролю за використанням та охороню земель у Великоновосілківському, Мар'їнському районах та мм.Донецьку та Вугледарі Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Скоріна Сергія Олександровича (надалі - відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 21.08.2018 року винесену старшим інспектором - в.о. начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Великоновосілківському, Марїнському районах та м.м. Донецьку і Вугледарі Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Скоріним С.О. як винесену безпідставно із порушенням діючого законодавства та закрити провадження (а.с. 2-7).

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 175-178).

Позивач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що складанню протоколу повинно передувати надання позивачу приписів та перевірка їх виконання. Однак, з протоколу вбачається, що таких приписів не надавалося, не встановлювались строки їх виконання.

Апелянт звертає увагу суду, на те, що вона не вчиняла умисного адміністративного правопорушення. Крім того, до протоколу не надано розрахунку, яким встановлена шкода.

Також вказує на те, що розгляд справи здійснювався виконуючим обов'язки, але розділом 3 глави 17 КУпАП не передбачено розгляд справи виконуючим обов'язки посадової особи.

Позивач у судове засідання не прибула, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача Чоловян Г.М. надала заяву про розгляд справи в письмовому провадженні.

Тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

На підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами в межах та доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиви, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельна ділянка від 08.08.2018 р. № 287-ДК/346/АП/09/01/-18 старшим державним інспектором - в.о. начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Великоновосілківському, Мар'їнському районах та м.м. Донецьку і Вугледарі Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Скоріним С.О. за участю землевпорядника Старомайорської сільської ради ОСОБА_9. проведена перевірка з питань здійснення державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості грунтів шляхом проведення перевірки земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 13,00 га, яка межує з північної сторони із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована за межами населених пунктів на території Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 30.07.2018 р. № 287-ДК.

В результаті перевірки встановлено, що зазначена земельна ділянка самовільно зайнята та засіяна люцерною, третікале, врожай якого вже зібрано, та соняшником гр. ОСОБА_2, що є порушенням статей 125 та 126 Земельного кодексу України (а.с. 155).

Згідно акту обстеження земельної ділянки від 08.08.2018 р. № 287-ДК/297/АО/10/01-18, старшим державним інспектором - в.о. начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Великоновосілківському, Мар'їнському районах та м.м. Донецьку і Вугледарі Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Скоріним С.О. за участю землевпорядника Старомайорської сільської ради ОСОБА_9. проведено обстеження земельної ділянки, що розташована за межами населених пунктів на території Старомайорської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області та межує з північної сторони із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1. За результатами обстеження встановлено, що площа земельної ділянки складає 13,00 га., земельна ділянка належить до державної форми власності та відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

Зазначена земельна ділянка була надана у постійне безоплатне користування ОСОБА_6 згідно державного акту серії НОМЕР_2, але ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року і право користування припинилось (а.с. 156).

08.08.2018 р. старшим державним інспектором - в.о. начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Великоновосілківському, Мар'їнському районах та м.м. Донецьку і Вугледарі Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Скоріним С.О. в присутності свідків ОСОБА_9. та ОСОБА_7 за результатами обстеження земельної ділянки відносно ОСОБА_2 складено протокол № 287-ДК/0122П/07/01/-18 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.. 53-1 КУпАП. З протоколу вбачається, що позивач від підпису у протоколі та надання пояснень відмовилась, другий примірник протоколу направлено їй поштою (а.с. 157-158).

Відповідно до розрахунку шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, розмір завданої позивачем державі шкоди складає 20774,00 грн. (а.с. 159).

Згідно повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення від 09.08.2018 р. № 287-ДК/0008/04/01/-18 позивачу повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10-00 год. 21.08.2018 р. в приміщенні відділу контролю за використанням та охороною земель у Великоновосілківському, Марі'їнському районах та м.м. Донецьку та Вугледарі (а.с. 160).

Постановою № 287-ДК/0126По/08/01/-18 від 21.08.2018 р. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 13,0 га за ст. 53-1 КУпАП у вигляді штрафу (а.с. 163-164).

21.08.2018 р. ОСОБА_2 особисто під підпис було вручено припис від 21.08.2018 р. № 287-ДК/0176Пр/03/01/18 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки (а.с. 165).

Спірним в справі є правомірність прийняття відповідачем постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Згідно ст. 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України № 963-IV «Про державний контроль за використанням та охороною земель» одним з основних завдань державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

Положеннями ст. 9 зазначеного Закону визначено, що державний контроль за використанням та охороною земель, дотримання вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюється, зокрема, шляхом проведення перевірок.

Згідно статті 10 Закону України № 963-IV до повноважень державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель належить право в тому числі: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов'язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення.

Отже, старший державний інспектор - в.о. начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Великоновосілківському, Мар`їнському районах та м.м. Донецьку та Вугледарі у Донецькій області, Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Управління з контролю за використанням та охороною земель Скорін С.О. є уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи про адміністративні правопорушення особою.

Відповідно до ст. 7 ч.1 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 Земельного кодексу України).

Згідно п. «б» частини 1 ст. 211 Земельного кодексу України за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.

Статтею 53-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення встановлена відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки у вигляді накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами ст. 1 Закону України № 963-IV, самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Стаття 251 КУпАП визначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Статтею 254 КУпАП України передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач 14.08.2018 року отримала протокол про адміністративне правопорушення з додатками: актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства та актом обстеження від 08.08.2018 р., а також повідомлення про розгляд справи.

З протоколу вбачається, що позивач від підпису у протоколі та надання пояснень відмовилась (а.с. 157-158).

Аналізуючи досліджені докази та показання сторін, судом не встановлено порушення прав позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Посилання апелянта на те, що акти не можуть прийматись до уваги, оскільки не зазначені як доказ у протоколі про адміністративне правопорушення, суд вважає безпідставними, оскільки ст. 256 КУпАП не містить такої вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення.

Стосовно доводів апелянта щодо того, що вона користується земельною ділянкою, яка була передана її чоловіку у постійне користування, як його спадкоємець, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно державного акту на право користування землею серії НОМЕР_2, ОСОБА_6 було передано у безстрокове та безоплатне землекористування земельну ділянку площею 13,0 га для організації сільського господарства (а.с. 33-37).

Відповідно до частини першої статті 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із частиною першою статті 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 407 Цивільного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до частини другої статті 407 Цивільного кодексу України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 1021 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

За унормуванням статті 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Приписами статті 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

Зазначених правових висновків дійшли Верховний Суд України у постанові від 05.10.2016 р. справі № 6-2329цс16 та Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 р. у справі № 399/374/16-ц.

Отже, у позивача були відсутні передбачені законом підстави для користування спірною земельною ділянкою. Сплата позивачем податку за землю не спростовує висновків суду, а оцінка розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, може бути надана судом при вирішенні спору про стягнення сум збитків, в основу яких покладені дані розрахунку.

Таким чином з досліджених судом доказів. судом встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки позивачем.

Доводи апелянта стосовно відсутності приписів та відсутності розрахунку школи спростовується матеріалами справи (а.с. 165, 159).

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити

Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що позивач не заперечує своє відношення до самовільного зайняття земельної ділянки, в її діях наявні ознаки об'єктивної та суб'єктивної сторін адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі наведеного, керуючись статями 205, 271, 272, 286, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27 листопада 2018 р. у справі № 220/1962/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : Г.М. Міронова

Судді: Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко