Справа № 520/182/19
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

11 січня 2019 р. Справа № 520/182/19

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Бадюков Ю.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Центральної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, стягнення моральної та матеріальної шкоди -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулися до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Центральної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд:

Вимоги позивача-1.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.04.2015 № 514-1704 на суму 25 000,00 грн.

Стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 25000 (двадцять пять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з відповідача на її користь сплачені судові витрати.

Вимоги позивача-2.

Стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 48912 (сорок вісім тисяч девятсот дванадцять) гривень 27коп.

Стягнути з відповідача на його користь сплачені судові витрати.

Перевіривши подану позовну заяву, суддя встановив її невідповідність встановленим статтями 160, 161 КАСУ вимогам, а відтак зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 161 КАСУ до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року №3674-VI встановлено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Абзацом 3 п. п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У звязку з тим, що позовна заява подана до суду засобами поштового звязку 29 грудня 2018 року, то відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік установлено у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року - 1762 гривні.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення на суму 25000,00 грн.

Крім того суд зазначає, що позивач ОСОБА_1 звернулась з вимогою про стягнення моральної шкоди у розмірі 25000,00 грн.

Позивач ОСОБА_2 звернувся з вимогою про стягнення моральної та матеріальної шкоди у розмірі 148912,00 грн.

Пунктом 2.2. Узагальненого науково-консультативного висновку стосовно визначення належності позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди до вимог майнового чи немайнового характеру, викладеного в Листі ВАСУ від 01.01.2015 року, зазначено, що майновий чи немайновий характер позовної вимоги про відшкодування (компенсації) моральної шкоди залежить від такого. Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою. Таким чином, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою.

Таким чином, за позовну вимогу про відшкодування моральної та матеріальної шкоди має справлятися судовий збір в розмірі, встановленому Законом.

У разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом (абз. 1 ч. 7 статті 6 Закону № 3674-VI).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви позивачем ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги майнового характеру на суму 50000,00 грн. та позивачем ОСОБА_3 заявлено позовні вимоги майнового характеру на суму 148912,00 грн.

У звязку з викладеним, сума судового збору для сплати ОСОБА_1 складає 704,80 грн. та сума судового збору для сплати ОСОБА_2 складає 1489,12 грн. Доказів сплати судового збору, у встановленому розмірі, позивачами до матеріалів справи не надано.

Згідно п. 9 частини 5 статті 160 КАСУ - у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень в позовній заяві зазначаються обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

В порушення приписів цієї норми позивачем ОСОБА_2 не зазначено, які саме його права, свободи та інтереси порушено прийнятим до ОСОБА_1 податковим повідомленням рішенням відповідача.

Пунктом 5 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до частини 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Натомість позивачами до суду не зазначено вказаних обставин та не надано доказів наявності такої шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні; доказів відсутності у позивача-2 гіпертонічної хвороби 2 ступеню до моменту коли він дізнався про рішення відповідача (амбулаторна картка хворого за період до 22.12.2015 року).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 122 КАСУ позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тут йдеться не про те, коли особа зясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Як вбачається з поданого адміністративного позову бесіда позивачів із заступником начальника ДПІ ОСОБА_4 з приводу оскаржуваного рішення відбулася 22.12.2015 року, тобто про зазначене рішення позивачі дізнались до 22.12.2015 року.

Строк позовної давності у податкових відносинах встановлений статтею 102 ПКУ в межах 1095 днів.

До суду позивачі звернулись 29.12.2018 року, тобто з пропуском встановленого строку.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини пятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобовязані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обовязків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони повязані з непереборними та обєктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позову, апеляційної, касаційної скарги.

Отже, тільки наявність обєктивних перешкод для своєчасної реалізації права щодо оскарження дій, рішень, бездіяльності субєкта владних повноважень в порядку та у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення з поважних причин.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у своїй постанові від 13.11.2018 року по справі № 804/958/17.

Згідно ч. 1 ст. 123 КАСУ у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

При цьому позивачами до позову не додано заяви про поновлення строків звернення до суду із зазначенням обєктивних непереборних причин, труднощів, які не залежали від волі позивачів, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Для усунення вказаних вище зазначених недоліків позивачу необхідно надати до суду:

- документ про сплату судового збору в розмірі 704, 80 грн., сплачений позивачем ОСОБА_1, а також документ про сплату судового збору в розмірі 1489,12 грн., сплачений позивачем ОСОБА_2;

- доказів наявності моральної та матеріальної шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні; доказів відсутності у позивача-2 гіпертонічної хвороби 2 ступеню до моменту коли він дізнався про рішення відповідача (амбулаторна картка хворого за період до 22.12.2015 року);

- заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

Керуючись ст. ст. 123, 160,161,167, 169, 248,256 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Центральної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без руху.

Надати позивачу строк десять календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду:

- документу про сплату судового збору в розмірі 704, 80 грн., сплачений позивачем ОСОБА_1, а також документу про сплату судового збору в розмірі 1489,12 грн., сплачений позивачем ОСОБА_2;

- доказів наявності моральної та матеріальної шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні; доказів відсутності у позивача-2 гіпертонічної хвороби 2 ступеню до моменту коли він дізнався про рішення відповідача (амбулаторна картка хворого за період до 22.12.2015 року);

- заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною та підлягає поверненню позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Бадюков Ю.В.