Справа № 725/5737/18
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/5737/18

Головуючий у 1-й інстанції: Скуляк І.А.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

09 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 28 листопада 2018 року (суддя Скуляк І.А.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернівецького митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з адміністративним позовом до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постанови Чернівецької митниці ДФС №2223/18 від 19 жовтня 2018 року.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що необхідність сплати особою митних платежів при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування або звільнення від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом і встановлюється митним органом при ввезенні автомобіля на територію України. Разом з тим, на момент ввезення автомобіля на територію України у митного органу не було жодного доказу щодо того чи була особа резидентом або ж нерезидентом. Не доведено цього й на час розгляду справи. Крім того, апелянт наголошує на тому, що службова записка щодо митної вартості транспортного засобу, має інформативний характер і визначена в ній сума не точна, а орієнтовна, а отже на її підставі не може бути визначено митну вартість транспортного засобу. Висновок про необхідну до сплати суму митних платежів ґрунтується на припущеннях, що є недопустимим при вирішенні питань щодо визначення розміру штрафу у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Позивачем подано заяву про здійснення апеляційного розгляду без його участі.

Згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 липня 2018 року головним державним інспектором Чернівецької митниці ДФС Ткачуком О.І. відносно позивача було складено протокол про порушення митних правил №2223/40800/18.

Як вбачається із змісту протоколу, 27 липня 2018 року о 00 год. 15 хв. на територію п/п «Порубне» в зону митного контролю в'їхав легковий автомобіль марки «MAZDA PREMACY», державний номер НОМЕР_1, під керуванням громадянина ОСОБА_2, який прямував з Румунії до України в приватних справах. В даному автомобілі також слідувала гр. ОСОБА_5. Вказані громадяни до митного контролю надали контрольний талон для проходження митного контролю по «зеленому коридору».

Відповідно інформації, яка міститься в програмно-інформаційному комплексі «Облік транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення» ЕАІС було встановлено, що 27.07.2018 року громадянин ОСОБА_2, при ввезенні на митну територію України автомобіля НОМЕР_2, країна реєстрації Болгарія, через пункт пропуску «Порубне-Сірет» митного поста «Вадул-Сірет» Чернівецької митниці ДФС, в режимі тимчасового ввезення в термін до 1 року, використав закордонний паспорт громадянина Румунії НОМЕР_3, виданий 14.11.2017 року, поліцією м. Сучава на ім'я ОСОБА_2.

Згідно поданого до митного контролю паспорта громадянина Румунії НОМЕР_3, виданий 14.11.2017 року, поліцією м. Сучава на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та виявленого паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4, виданий 20.07.2015 року, органом 7302 на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин Румунії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянин України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є однією й тією ж особою. Громадянин ОСОБА_2 підтвердив, що вищевказані паспортні документи належать йому.

Таким чином, під час переміщення вказаного транспортного засобу через митний кордон України особа надавала документ, який є підставою для не сплати митних платежів при ввезенні транспортних засобів особистого користування, маючи статус «резидента».

Постановою по справі про порушення митних правил №2223/18 від 19 жовтня 2018 року (помилково зазначена дата винесення як листопад місяць) позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме у розмірі 577 353,78 грн..

Позивач, не погоджуючись з притягненням його до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України та накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме у розмірі 577 353,78 грн., звернувся до суду з позовом про скасування постанови Чернівецької митниці ДФС від 19 жовтня 2018 року №2223/18 (помилково зазначена дата винесення як листопад).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову прийшов до висновку, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на підставі ст. 485 Митного кодексу України. Зокрема, твердження представника позивача з приводу того, що позивач має статус нерезидента не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

За таких обставин, враховуючи відсутність у позивача документів, які підтверджують його постійне місце проживання на території Румунії, суд першої інстанції прийшов до висновку, що він являється резидентом і зобов'язаний дотримуватися митних правил встановлених для громадян (резидентів) України та у даному випадку при тимчасовому ввезенні на територію України транспортного засобу повинен був сплатити усі необхідні митні платежі.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 485 Митного кодексу України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Згідно з п.1 ст.377 Митного кодексу України, товари за товарними позиціями 8701 - 8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.

Відповідно до ч.3 ст.380 Митного кодексу України транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об'єктом оподаткування митними платежами.

Згідно з п.3 ч.1 ст.292 Митного кодексу України, митні платежі не сплачуються у разі якщо, при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень Митного кодексу України не передбачає сплату митних платежів, на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Таким чином, необхідність сплати особою митних платежів при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування або звільнення від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом і встановлюється митним органом при ввезенні автомобіля на територію України.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 з 2017 року на час складання протоколу про порушення митних правил постійно проживав за кордоном, тобто мав статус нерезидента.

Так, згідно довідки №462 від 7 вересня 2018 року, позивач з 9 січня 2017 року по 26 січня 2018 року постійно проживав та працював в Румунії.

Відповідно до довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби № 184-П/15302 від 18 жовтня 2018 року, позивач 30 січня 2018 року виїжджав за межі митної території України через пункт пропуску Чоп (Тиса).

Зі змісту довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби №184-П/12644 вбачається, що ОСОБА_2 повернувся в Україну лише 23 червня 2018 року через пункт пропуску Чоп (Тиса).

Таким чином, ОСОБА_2 як протягом 2017, так і протягом 2018 року постійно проживав за межами території України.

Відповідно до трудових договорів від 13 березня та 30 травня 2018 року, позивач працював в Мілані з 13 березня 2018 року по 31 липня 2018 року.

Слід врахувати, що місце проживання і місце реєстрації не є тотожними поняттями з урахуванням положень абз. 11 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" згідно з якою реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, що, в свою чергу, не покладає на позивача відповідного обов'язку постійно проживати за вказаним місцем реєстрації.

Таким чином встановлено, що під час переміщення вказаного вище транспортного засобу через митний кордон України, позивач надав документ, який є підставою для не сплати митних платежів при ввезенні транспортних засобів особистого користування, маючи статус «нерезидента»..

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що на момент ввезення автомобіля на територію України у митного органу не було жодного доказу того, що позивач є резидентом. Крім того, під час розгляду справи, судом першої інстанції не встановлено, а митним органом не надано доказів фактичного місця проживання позивача на території України.

Таким чином, оскільки в даному конкретному випадку у відносини з державою Україною при перетині митного кордону позивач вступав як громадянин іншої держави (Румунії) на підтвердження чого надав дійсний паспортний документ, апеляційний суд приходить до висновку, що він перебував у статусі «нерезидента» та при цьому користувався правами та приймав зобов'язання, які надані саме «нерезидентам».

Стаття 485 Митного кодексу України передбачає відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Тобто, для притягнення до відповідальності, згідно статті 485 Митного кодексу України необхідно доведення факту надання особою в даному випадку неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

Відповідно до частини першої статті 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом статті 10 Кодексу про адміністративне правопорушення України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому, статтею 485 Митним кодексом України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.

Під час розгляду справи, митним органом не доведено, а судом не встановлено факту подання позивачем до митниці неправдивої інформації чи документів, достатніх для притягнення до адміністративної відповідальності на підставі статті 485 Митного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неправомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю підтверджуються встановленими у справі обставинами.

Що стосується розміру штрафу, що накладено постановою у справі про порушення митних правил №2223/18 від 19 жовтня 2018 року, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до до розрахунку управління адміністрування митних платежів Чернівецької митниці ДФС (службова записка від 06.08.2018 року) позивачу у разі ввезення ним на територію України транспортного засобу марки «MAZDA PREMACY» д.н.з. НОМЕР_1, необхідно було б сплатити до Державного бюджету України митні платежі розміром 192 451,26 грн..

Відповідно до ч.6 ст. 104 Митного кодексу України для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна:

1) подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення;

2) у випадках, передбачених законодавством, надати органу доходів і зборів зобов'язання про реекспорт товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які тимчасово ввозяться, у строки, встановлені органом доходів і зборів;

3) подати органу доходів і зборів дозвіл відповідного компетентного органу на тимчасове ввезення товарів, якщо отримання такого дозволу передбачено законодавством;

4) сплатити митні платежі відповідно до статті 106 цього Кодексу або забезпечити виконання зобов'язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу.

Відповідно до пункту 27 статті 4 МК України митні платежі складаються з мита, акцизного податку із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції) та податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).

Згідно з положеннями Закону України "Про митний тариф України" розмір ввізного мита визначається за встановленими цим Законом ставками в процентному відношенні від митної вартості. Ставки акцизного податку визначені статтею 215 ПК України залежно від об'єму двигуна автомобіля.

Базою оподаткування податком на додану вартість згідно з статтею 188 ПК України буде договірна вартість товару з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до пункту 189.3 статті 198 ПК України ціна продажу вживаного транспортного засобу визначається: для осіб, не зареєстрованих як платники податку, виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого засобу, розрахованої суб'єктом оціночної діяльності, уповноваженим здійснювати оцінку відповідно до закону; для платників податку виходячи з договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін.

Згідно з Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, які затверджені наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року №1118 (у редакції наказу Державної митної служби України від 17 березня 2008 року № 229), вартість транспортного засобу визначається згідно з документами про право власності на цей транспортний засіб, а у разі відсутності такої інформації - згідно з висновком відділу митного органу, у зоні діяльності якої розташовано пункт пропуску через державний кордон України, через який переміщується транспортний засіб. Такий порядок визначення вартості транспортного засобу, застосовується при його ввезенні на територію України у режимі імпорту, тобто при добровільному декларування цього транспортного засобу.

В даному випадку добровільне декларування позивачем автомобіля в режимі імпорту відсутнє, а визначення вартості здійснювалось в процедурі розгляду справи про порушення митних правил, проведення якої регламентовано розділом XIX Митного кодексу України.

Відповідно до статті 508 МК України однією із процесуальних дій у справі про порушення митних правил є експертиза, яка в свою чергу відповідно до вимог статей 515, 516 МК України призначається на підставі постанови посадової особи митного органу, у провадження якої знаходиться справа про порушення митних правил, якщо для з'ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо.

Згідно з статтею 486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування кожної справи, вирішення її з дотриманням закону. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не надавав митному органу документи про придбання вказаного транспортного засобу із зазначенням його вартості, то визначення митної вартості цього автомобіля в процедурі розгляду справи про порушення митних правил могло бути здійснено шляхом проведення експертного дослідження.

Проте, докази проведення експертного дослідження вартості вищевказаного автомобіля (під час якого було б враховано чи не враховано технічний стан автомобіля, його комплектація та пробіг, визначені джерела інформації про вартість аналогічних автомобілів) у матеріалах справи відсутні.

Крім того, зі змісту службової записки слідує, що визначена вартість є орієнтовною, а для більш точної інформації щодо нарахування необхідних до сплати митних платежів потрібно звернутись до спеціалізованої експертної організації.

Отже, доказом у справі про порушення митних правил згідно з пунктом 4 частини 1 статті 495 МК України може бути висновок експерта, а не службова записка посадової особи митного органу.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що висновок про необхідну до сплати суму митних платежів ґрунтується на припущеннях, що є недопустимим при вирішенні питань щодо визначення розміру штрафу у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. В свою чергу, службова записка митного органу не вважається належним доказом у справі про порушення митних правил, оскільки не визначає точного розрахунку митних платежів по вказаному транспортному засобу.

Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.07.2003 за № 1074/8395 (далі - Методика) у пункті 7.35 вказано, що у разі відсутності цінових даних колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ. У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп'ютерних програм та прайс-листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань.

Пунктом 7.53.5 Методики, дозволяється використання ресурсів мережі Інтернет, однак довідкові дані, які використовуються під час оцінки отримані з ресурсів мережі Інтернет, повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації і абсолютної URL-адреси і включені у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта (експертного дослідження).

Таким чином, відповідачем не дотримано вимог Методики, посилання на те, що для визначення вартості транспортного засобу використовувались Інтернет ресурси не підтверджується матеріалами справи, не надано підтвердження включення довідкових даних отриманих з ресурсів мережі Інтернет у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта, як і не надано звіту (акту) про оцінку або висновок експерта про визначення митної вартості транспортного засобу.

Відтак, уповноваженою посадовою особою митного органу не в повній мірі були виконані вимоги ст. 489 МК України та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави дійти висновку про передчасність винесення відповідачем оскаржуваної в межах даної справи постанови, оскільки митним органом не було вчинено всіх необхідних заходів, дотримання яких гарантувало б правомірність останньої.

Частиною 2 ст. 77 КАС України вказано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 485 МК України, протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що митним органом не доведено факт вчинення ОСОБА_2 протиправних дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів, а також наявність прямого умислу в його діях.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 20 березня 2018 року. Так, Верховний Суд дійшов висновку про те, що для притягнення до відповідальності, згідно статті 485 МК України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу. Окрім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що на момент розгляду матеріалу в митниці спірний транспортний засіб було вивезено за межі території України, тобто реалізований режим тимчасового ввезення позивачем (постанова Верховного Суду від 20 березня 2018 року, справа №640/7258/17). В даному випадку встановлено, що спірний транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2 27 липня 2018 року при в'їзді на територію України, 9 серпня 2018 року також був вивезений за межі території України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що митним органом не доведено правомірність притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження факту вжиття відповідачем всіх необхідних заходів, які б засвідчили правомірність їх дій та обґрунтованість висновків.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно грунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального трава при дотриманні норм процесуального права

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем необгрунтовано притягнено позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст.485 МК України.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, за результатом апеляційного розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає встановленим у справі обставинам, у зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 28 листопада 2018 року скасувати.

Визнати протиправною та скасувати постанову Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України по справі про порушення митних правил №2223/18 від 19 жовтня 2018 року (помилково зазначена дата винесення як листопад місяць) про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.485 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме у розмірі 577 353,78 грн..

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.