Справа № 160/8411/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року Справа № 160/8411/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1,
при секретарі:ОСОБА_2,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом позивача 1: ОСОБА_3, позивача 2: ОСОБА_4, позивача 3: ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
08.11.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов позивача 1: ОСОБА_3, позивача 2: ОСОБА_4, позивача 3: ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточнень від 23.11.2018 року, позивачі просять суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_3 у надані дозволу на розроблення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель запасу, що розташована за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області видати їй такий дозвіл;
- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_4 у надані дозволу на розроблення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель запасу, що розташована за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області видати їй такий дозвіл;
- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_5 у надані дозволу на розроблення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель запасу, що розташована за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області видати їй такий дозвіл.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивачі, кожен окремо, 09.10.2018 року звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України із клопотаннями про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою про відведення їм, кожному окремо, земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель запасу, що розташовані за межами населеного пункту, які знаходиться на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Однак, листами-рішеннями від 25.10.2018 року №№ Ч-7488/0-5215/0/20-18, С-7489/0-5214/0/20, Г-7487/0-5216/0/20-18 позивачам було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, з підстав не передбачених Земельним кодексом України. Такі дії відповідача, позивачі вважають протиправними та такими, що порушують їх конституційні права, у звязку із чим звернулися до суду із цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 року, після залишення позову без руху, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження на 12.12.2018 року.
12.12.2018 року розгляд справи було відкладено до 14.01.2019 року.
14.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 14.01.2019 року.
17.12.2018 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував щодо задоволення позовних вимог, в обґрунтування своєї позиції зазначив, про те що з метою раціонального використання земельних ділянок, Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області сформовано перелік земельних ділянок, які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території Дніпропетровської області, який було розміщено на офіційному веб-сайті управління. Водночас, земельні ділянки, які бажають одержати позивачі, не відповідають цьому переліку. Також вказав, що вимога щодо зобов'язання відповідача прийняти конкретно визначене рішення є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивачів надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи наведене, у зв'язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
09.10.2018 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, кожен окремо, звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із клопотаннями про надання їм дозволу на розроблення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель запасу, що розташована за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, при цьому, до вказаних клопотань були додані копії паспортів, копії ідентифікаційних кодів, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.
Листами-рішеннями від 25.10.2018 року №№ Ч-7488/0-5215/0/20-18, С-7489/0-5214/0/20-18, Г-7487/0-5216/0/20-18 Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомило позивачів, що сформований перелік земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі, оприлюднюється на офіційному веб-сайті територіального органу Держгеокадастру. Положеннями ч.7 ст.118 Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав відмов у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, у тому числі невідповідність бажаного місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У звязку з тим, що бажана земельна ділянка не відповідає переліку земельних ділянок, які опубліковано на офіційному веб-сайті територіального органу Держгеокадастру, позивачам було відмовлено у задоволенні поданих клопотань від 09.10.2018 року.
Вважаючи відмову Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області протиправною, незаконною позивачі звернулись до суду із цим позовом.
Вирішуючи даний спір, суд враховує такі обставини.
Правовідносини у галузі земельних відносин, повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у цій галузі та їх повноваження врегульовані Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 308 від 17.11.2016 року, а також Земельним кодексом України.
Згідно пп. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 308 від 17.11.2016 року, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб в межах Дніпропетровської області.
Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Відповідно до постанови Кабінету ОСОБА_7 України «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» № 413 від 07.06.2017 року (далі - постанова КМУ № 413), Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні, зокрема, формувати перелік земельних ділянок та визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області; щокварталу за 10 днів до закінчення поточного кварталу оприлюднювати перелік земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі (розрахованих за зазначеною формулою), на офіційних веб-сайтах територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок; надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, насамперед учасникам антитерористичної операції.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема, невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
При цьому, нормами постанови КМУ № 413 на відповідача покладено додатково обов'язки щодо формування переліку земельних ділянок, визначення площ земельних ділянок, які передаються в межах норм безоплатної приватизації, оприлюднювати такий перелік земельних ділянок на офіційному сайті відповідача та надавати дозволи на розроблення проектної документації із землеустрою, у тому числі для сільськогосподарського призначення відповідно до зазначених переліків насамперед учасникам антитерористичної операції.
Отже, вказана постанова КМУ № 413 врегульовує саме питання надання дозволів на розроблення проектів землеустрою відповідно до сформованих відповідачем ОСОБА_8 земельних ділянок насамперед учасникам антитерористичної операції.
Суд зазначає, що чинним законодавством (у тому числі і постановою КМУ № 413) не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 Земельного кодексу України.
Як встановлено судом, позивачам було відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з підстав того, що бажане місце розташування земельної ділянки не відповідає переліку земельних ділянок, який опубліковано на офіційному веб-сайті територіального органу Держгеокадастру, що підтверджується листами-рішеннями відповідача №№ Ч-7488/0-5215/0/20-18, С-7489/0-5214/0/20-18, Г-7487/0-5216/0/20-18 від 25.10.2018 року.
Така відмова відповідача є неналежною, оскільки формування відповідачем переліку земельних ділянок, який опубліковується на офіційному веб-сайті територіального органу Держгеокадастру, передбачено постановою КМУ № 413, яка врегульовує питання щодо надання земельних ділянок насамперед учасникам антитерористичної операції, тоді як позивачі не є учасниками АТО, а тому застосування її норм до позивачів є необґрунтованим та суперечить положенням ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, оскільки не містить такої підстави для відмови.
При цьому, слід зазначити, що ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, та такої підстави, як невідповідність бажаного місця розташування земельної ділянки переліку земельних ділянок, які опубліковано на офіційному веб-сайті територіального органу Держгеокадастру ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України не містить. Неналежним є посилання відповідача у листах №№ Ч-7488/0-5215/0/20-18, С-7489/0-5214/0/20-18, Г-7487/0-5216/0/20-18 від 25.10.2018 року на відповідний перелік, як на підставу для відмови позивачам у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки це суперечить частині 7 статті 118 Земельного кодексу України. Передбачених цією нормою підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у вказаних листах не наведено.
Відповідно до вимог ст. 118 Земельного кодексу України відповідач має прийняти рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки або прийняти мотивоване рішення про відмову із чітким визначенням однієї з підстав, передбачених ст. 118 Земельного кодексу України. При цьому, отримання відповідного дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування або у власність.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 року по справі № 545/808/17, яка враховується адміністративним судом у даній справі у відповідності до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
У позовній заяві позивачі просять суд визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо відмови у наданні їм дозволу на розроблення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель запасу, що розташована за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.
Діями суб'єкта владних повноважень є сукупність вчинків здійснених у межах наданих чинним законодавством повноважень. У цьому випадку, права позивачів порушуються не сукупністю вчинків відповідача, а відмовою у формі листів №№ Ч-7488/0-5215/0/20-18, С-7489/0-5214/0/20-18, Г-7487/0-5216/0/20-18 від 25.10.2018 року, тобто рішеннями субєкта владних повноважень, внаслідок чого суд вважає необхідним залишити вимоги про визнання протиправними дій щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою без задоволення.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
На підставі зазначеного, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивачів, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області викладену в листах №№ Ч-7488/0-5215/0/20-18, С-7489/0-5214/0/20-18, Г-7487/0-5216/0/20-18 від 25.10.2018 року.
Щодо позовних вимог про зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області видати позивачам дозвіл на розроблення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га за рахунок земель запасу, що розташована за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, слід зазначити про таке.
Суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивачів про зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області надати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 дозвіл на розроблення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га за рахунок земель запасу, що розташована за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, оскільки адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, на відповідність закріпленим в ст. 2 КАС України критеріям, не повинен втручатись у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб'єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.
Надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України, відноситься до виключних повноважень органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.
Як вбачається з положень Рекомендації Комітету ОСОБА_7 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_7 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Коли суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд вказує на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначає норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб'єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.
Тобто, дискреційні повноваження дають можливість на власний розсуд (без узгодження) визначати зміст рішення або вибрати один із кількох варіантів рішення.
Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області при вирішенні питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки наділене дискреційними повноваженнями, а тому при наявності звернення, суб'єкт владних повноважень зобов'язаний самостійно прийняти рішення.
Таким чином, суд не вправі перебирати на себе дискреційні повноваження відповідача, а тому в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача видати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 дозвіл на розроблення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га за рахунок земель запасу, що розташована за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, слід відмовити та зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути подані позивачами клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою від 09.10.2018 року.
Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідно до ч.1 ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Згідно із пунктом 3 частини другої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи викладене, зясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог позивача 1: ОСОБА_3, позивача 2: ОСОБА_4, позивача 3: ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в частині визнання протиправною та скасуванню відмови Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 25.10.2018 року № Ч-7488/0-5215/20/20-18 у наданні ОСОБА_3 дозволу на розроблення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель запасу, що розташована за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області; у частині визнання протиправною та скасуванню відмови Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 25.10.2018 року № С-7489/0-5214/0/20-18 у наданні ОСОБА_4 дозволу на розроблення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель запасу, що розташована за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області; та у частині визнання протиправною та скасуванню відмови Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 25.10.2018 року № Г-7487/0-5216/0/20-18 у наданні ОСОБА_5 дозволу на розроблення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель запасу, що розташована за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, а також в частині зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути клопотання позивача 1: ОСОБА_3, позивача 2: ОСОБА_4, позивача 3: ОСОБА_5 від 09.10.2018 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, сплачений позивачами судовий збір, підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань у розмірі по 528,60 грн., кожному.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов позивача 1: ОСОБА_3, позивача 2: ОСОБА_4, позивача 3: ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 25.10.2018 року № Ч-7488/0-5215/0/20-18 у наданні ОСОБА_3 дозволу на розроблення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель запасу, що розташована за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.
Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 25.10.2018 року № С-7489/0-5214/0/20-18 у наданні ОСОБА_4 дозволу на розроблення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель запасу, що розташована за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.
Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 25.10.2018 року № Г-7487/0-5216/0/20-18 у наданні ОСОБА_5 дозволу на розроблення документації із землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель запасу, що розташована за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.
Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути клопотання позивача 1: ОСОБА_3 від 09.10.2018 року, клопотання позивача 2: ОСОБА_4 від 09.10.2018 року, клопотання позивача 3: ОСОБА_5 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою від 09.10.2018 року.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 528,60 грн. витрат по сплаті судового збору.
Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 528,60 грн. витрат по сплаті судового збору.
Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_5 528,60 грн. витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В ОСОБА_1