Справа № 448/14/19
Суддя: Кічак Ю. В.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 448/14/19
Провадження № 2-а/448/48/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.01.2019 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Шегинській Л.М.,

за участю представника позивача Хомяка Є.Л.,

відповідача ОСОБА_2

та перекладачів Лис У.М., Гіллсчарж Джітсінг,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Індії ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України, а також про його затримання з метою забезпечення видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

Начальник Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Говорущак І.А. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що громадянин Індії ОСОБА_2 - відповідач у справі, був затриманий 06.01.2019року о 18.20 год. на відстані 1500м від лінії державного кордону на напрямку 386 прикордонного знаку прикордонним нарядом від відділення інспекторів прикордонної служби «Смільниця», на території Старосамбірського району Львівської області, за спробу незаконного, поза пунктом пропуску перетину державного кордону з України до Республіки Польща спільно з громадянином Індії ОСОБА_3.

Вказує, що за результатом проведення фільтраційних заходів встановлено, що відповідач прибув на територію України законним шляхом. Попередньо 10.12.2018 року відповідач вже затримувався на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «Павловичі» Відділу прикордонної служби «Павловичі» на території Сокальського району Львівської області за спробу незаконного перетину державного кордону з України до Республіки Польща в групі осіб. Постановою судді Сокальського районного суду Львівської області від 13.12.2018р. відповідач був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Зазначає, що 13.12.2018 року начальником Львівського прикордонного загону було прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України, зобов'язано його покинути територію України у термін до 23.12.2018 року. Однак, відповідач дане рішення не виконав, а здійснив 06.01.2019р. ще одну спробу незаконного перетину Державного кордону на ділянці відповідальності Мостиського прикордонного загону.

Стверджує, що відповідач, знаючи про можливість легально в'їхати до Європейських країн, вибрав незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому він неодноразово буде грубо порушувати та ігнорувати законодавство України на своєму шляху.

Покликається на те, що обґрунтованими підставами вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове повернення є наступні чинники: відповідач двічі вчиняв спробу незаконно, поза пунктами пропуску, перетнути державного кордону України, усвідомлюючи що це незаконно; відповідач грубо порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; такий не виконав рішення про примусове повернення з України; відповідач не має родинних зв'язків на території України, у нього відсутні джерела для заробітку та проживання в Україні, не володіє українською мовою.

З огляду на вищенаведене, просить суд постановити рішення про примусове видворення відповідача за межі території України. Крім того, просить суд затримати відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, визначений ст.289 КАС України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з вищенаведених підстав. Крім того, просив суд звернути увагу на ті обставини, що відповідач системно та грубо порушував законодавство України з прикордонних питань, такий добровільно не виконав рішення про його примусове повернення та ухиляється від виконання такого.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав. Просив повернути його на батьківщину - в Індію. Зазначив, що самостійно та добровільно не може залишити територію України через відсутність дійсних документів. Ствердив, що в країні його походження не існує жодних обставин, які б загрожували його життю, здоров'ю та свободі, із заявою про надання йому статусу біженця чи з заявою про надання йому захисту не звертався.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що громадянин Індії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель Індії, - відповідач у справі, потрапив на територію України законним шляхом.

В подальшому, перебуваючи на території України, 10.12.2018 року відповідач незаконно поза пунктами пропуску, намагався перетнути державний кордон в складі групи осіб з України в Республіку Польща в районі прикордонного знаку №803, на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «Павловичі» Відділу прикордонної служби «Павловичі» на території Сокальського району Львівської області, однак був затриманий на відстані 1000 м від лінії державного кордону представниками прикордонного наряду.

Постановою судді Сокальського районного суду Львівської області від 13.12.2018р. відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

13.12.2018року старшим офіцером відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Львівського прикордонного загону Опаєць О.А. прийнято рішення, затверджене начальником Львівського прикордонного загону Чорним О.В., про примусове повернення відповідача ОСОБА_2 за межі території України, яким зобов'язано його покинути територію України у термін до 23.12.2018 року. Вказане рішення про примусове повернення було вручено відповідачу.

Однак, відповідач свої зобов'язання за даним рішенням не виконав, а повторно здійснив ще одну спробу незаконного перетину Державного кордону України на ділянці відповідальності Мостиського прикордонного загону.

Так, 06.01.2019 року о 18:20 год. відповідач був затриманий на відстані 1500 м від лінії державного кордону, на напрямку 386 прикордонного знаку, прикордонним нарядом від відділення інспекторів прикордонної служби «Смільниця», територія Старосамбірського району Львівської області, за спробу незаконного, поза пунктом пропуску, перетину державного кордону з України до Республіки Польща, спільно з громадянином Індії ОСОБА_3, чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» та його дії підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: копією постанови судді Сокальського районного суду Львівської області від 13.12.2018р.; копією рішення старшого офіцера відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Львівського прикордонного загону Опаєць О.А., затвердженого начальником Львівського прикордонного загону Чорним О.В., про примусове повернення відповідача від 13.12.2018р.; копією протоколу про адміністративне затримання відповідача від 06.01.2019р.; копією протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 06.01.2019р.; копією протоколу про адміністративне правопорушення від 09.01.2018р. та іншими матеріалами справи.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

У відповідності до частин 1-5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Підставами для подання позову про примусове видворення іноземців є:

невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення;

наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави;

якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію;

якщо іноземець, стосовно якого прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не виїхав з України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення, за винятком випадків, коли особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду,- до набрання рішенням суду законної сили.

Суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Наведений перелік підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відносно відповідача - громадянина Індії обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та унеможливлюють примусове видворення за межі території України, судом не встановлено.

Немає жодного доказу, який би свідчив, що відповідач залишив країну свого національного походження у зв'язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстриміських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань.

Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Представлені позивачем докази та пояснення відповідача свідчать про те, що реалізуючи свої права та свободи, останній міг у встановленому порядку іммігрувати в Європейську країну, не завдавши шкоди національним інтересам України. Проте, знаючи про можливість легального в'їзду до Європейський країн, відповідач неодноразово намагався незаконно перетнути державний кордон, у зв'язку із чим порушив чинне законодавство України та завдав шкоди національним інтересам держави.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, зокрема те, що позивачем доведено суду факт незаконного перебування відповідача на території України, оскільки строк дії візи відповідача на даний час закінчився, відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відповідач намагався виїхати (вибути) з території України незаконно та на території України його притягнено до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, що свідчить про грубе порушення ним та ігнорування законодавства України, беручи до уваги наявність рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача, а також те, що відповідач не виконував та не має можливості добровільно виконати рішення про повернення на батьківщину, у відповідача відсутні дійсні документи для перетину державного кордону в офіційному порядку, то суд визнає переконливими твердження позивача про існування обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься в подальшому від самостійного та добровільного виконання рішення про повернення за межі території України, що тягне за собою наслідки, передбачені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а саме примусове видворення за межі України.

З урахуванням встановлених обставин у справі, аналіз наведених норм з точки зору послідовності їх викладення, внутрішнього взаємозв'язку та наслідків застосування дає обґрунтовані правові підстави для задоволення даного позову в частині примусового видворення відповідача за межі території України.

Щодо позовних вимог в частині затримання відповідача з метою забезпечення видворення за межі території України, то з даного приводу слід зазначити таке.

Згідно із п.1 ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Відповідно до ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини про те, що відповідач неодноразово намагався незаконно перетнути державний кордон України поза пунктом пропуску, тобто вчиняв порушення законодавства України з прикордонних питань, беручи до уваги відсутність у відповідача законних підстав для перебування на території України, відсутність дійсних документів, що дають право на виїзд з України, відсутність у нього постійного місця проживання та законного джерела існування на території України, власного житла чи дозволу на працевлаштування, суд вважає, що є підстави для затримання відповідача з поміщенням такого до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення його примусового видворення.

У відповідності до приписів статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, узгоджуються із встановленими судом обставинами та наведеними правовими нормами, а тому підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12, 241, 244-246, 288, 289 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Примусово видворити громадянина Індії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя Індії, за межі території України.

Затримати громадянина Індії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме з 18.20 год. 06.01.2019 року.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному ст.289, п.п.15.5 п.15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.В.Кічак