Справа № 339/41/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3868/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Горблянської Василини Василівни, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2018 року (суддя першої інстанції Головенко О.С., м. Болехів),

В С Т А Н О В И В :

07 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Горблянської Василини Василівни про скасування постанови від 29.01.2018 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 188-5 КУпАП та закриття провадження по справі, оскільки державний інспектор виніс постанову з порушенням вимог ст. 245, 280 КУпАП.

Ухвалою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня 2018 року залучено до участі у справі співвідповідача Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області.

Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2018 року позов задоволено. Скасовано постанову від 29 січня 2018 року № 04.4-23/03 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу розміром 153 гривні за ст. 188-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження по справі закрито.

Із таким судовим рішенням не погодилося Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просило скасувати рішення й постановити нове - про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказав, що ним в межах своїх повноважень здійснено державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства, шляхом проведення перевірки фактів самовільного зайняття позивачем частини земельної ділянки, площею 0,0031 га, яка розташована в АДРЕСА_1 на підставі наказу Головного управління від 05.12.2017 № 787-ДК. У результаті перевірки 11.12.2017 складено акт перевірки та акт обстеження земельної ділянки. 12.12.2017 державним інспектором складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 53-1 КУпАП, яким встановлено про порушення позивачем п. «б» ч. 1 ст. 211 ЗК України, оскільки він самовільно зайняв частину земельної ділянки, площею 0,031 га, співвласниками якої є ОСОБА_3, ОСОБА_4 та зобов'язано усунути порушення шляхом перенесення частини огорожі. В подальшому, державним інспектром складено припис і визначено термін - 30 днів для усунення вказаного правопорушення. Цей припис було направлено позивачу поштою. До матеріалів справи приєднано квитанцію про оплату поштового відправлення та повідомлення про вручення кореспонденції. Законодавчими актами не передбачено складання супровідного листа при направленні припису. Тому висновки суду щодо невручененя припису позивачу не відповідають дійсності. При вирішенні справи суд керувався нечинними нормативними актами. Враховуючи викладене, оскільки позивачем у тридцятиденний термін не виконано вимоги припису щодо усунення порушень, відповідачем було правомірно винесено 29.01.2018 постанову, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 188-5 КУпАП та накладено штраф в розмірі 153 грн.

Відзиву подано не було.

Апелянт подав клопотання про відкладення слухання справи, через зайнятість представника і в іншому судовому процесі. Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає таке клопотання необгрунтованим, так як відповідачем у справі є суб'єкт владних поноважень, який володіє достатніми кадровими ресурсами для забезпечення участі у судовому засіданні. Враховуючи, що законодавець встановив скорочений строк розгляду справ такої категорії і на даному етапі здійснюється перегляд судового рішення в апеляційному порядку, участь сторін у засіданні суду апеляційної інстанції є необов'язковою, розгляд справи проводиться без участі сторін.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, вважає, що підстав для її задоволення немає з таких мотивів.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем Горблянською В.В. в межах своїх повноважень на підставі відповідного наказу здійснено державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства шляхом проведення перевірки фактів самовільного зайняття частини земельної ділянки площею 0,0031 га, яка розташована в АДРЕСА_1.

В результаті складено акт перевірки від 11.12.2017 та акт обстеження земельної ділянки, в яких зафіксовано, що позивачем самовільно зайнято частину земельної ділянки.

12 грудня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області було винесено припис № 044-21/18 громадянину ОСОБА_1, згідно якого встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайняв частину земельної ділянки площею 0,0031 га, яка розташована в АДРЕСА_1. зобов'язано у 30 - денний термін усунути порушення чинного земельного законодавства і повідомити про виконання припису 11 січня 2018 року (а.с. 54-55).

17 січня 2018року інспектор Горблянська В.В. склала протокол за №04.4-22/03, в якому зазначила, що ОСОБА_1 не виконав припис від 12.12.2017 щодо самовільного зайняття частини земельної ділянки (а.с. 5).

29 січня 2018 року цим же інспектором винесено постанову, в якій зазначено, що ОСОБА_1 не виконав вимоги припису від 12.12.2017 щодо самовільного зайняття частини земельної ділянки, площею 0,0031 га по та накладено стягнення за ст. 188-5 КУпАП у вигляді штрафу розміром 153 грн (а.с. 4).

Відповідно до статті 188-5 КУпАП невиконання законних розпоряджень чи приписів, інших законних вимог посадових осіб органів, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища, використання природних ресурсів, радіаційної безпеки або охорону природних ресурсів, ненадання їм необхідної інформації або надання неправдивої інформації, вчинення інших перешкод для виконання покладених на них обов'язків - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від дев'яти до п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від п'ятнадцяти до сорока п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно статті 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» зазначено, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель.

Підпунктом 25-1 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом. Затверджена наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.01.2017 № 6 Інструкція з оформлення державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель матеріалів про адміністративні правопорушення, чітко встановлює порядок складання протоколу та необхідні дані, які вносяться до нього та є обов'язковими складовими, що в наступному служить для законного та правильного накладення адміністративного стягнення на винну особу (п. 5 розділ II Інструкції).

У відповідності до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих.

Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний, зокрема з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що статтями 10, 11 КУпАП встановлено, що будь-яке адміністративне правопорушення може бути вчинене особою лише за наявності її вини у вчиненні правопорушення. Зокрема, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що неознайомлення позивача із змістом припису відповідача від 12 грудня 2017 року виключає наявність вини суб'єкта у його невиконанні, адже за таких обставин позивач не міг передбачити настання будь-яких шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності.

Докази вручення ОСОБА_1 припису Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області № 044-21/18 у матеріалах справи відсутні.

Позивач стверджує, що він отримав припис лише 17 січня 2018 року.

Такі доводи позивача не спростовані відповідачем.

Так, на підтвердження надіслання позивачу припису від 12.12.2017 апелянт посилається на те, що вказаний припис разом із протоколом від 12.12.2017 було направлено позивачу рекомендованим листом (а.с. 165-169).

Разом з тим, згідно копії припису, від 12 грудня 2017 року (а.с. 54-55) у ньому не зазначено відомості про надіслання цього документу позивачу поштою, зокрема не вказано дату надіслання, а також реквізити квитанції.

Слід зазначити, що позивач був присутній при складанні щодо нього протоколу про адміністративне правоопрушення від 12 грудня 2017 року про вчинення правоопрушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, зі змістом ознайомлений, однак від підпису та пояснень відмовився. Тому протокол було надіслано позивачу поштою (а.с. 51- 52).

У матеріалах справи відсутній супровідний лист про направлення позивачу копії припису від 12 грудня 2017 року для виконання.

Доводи апелянта про відсутність обов'язку складання такого є безпіставними адже чинним законодавством встановлено обов'язок вручити такий припис особі, щодо якої він винесений. А оскільки цього зроблено не було відповідач повинен був надіслати цей документ.

Слід відмітити, шо висновки суду першої інстанції про надіслання позивачу 12 грудня 2017 року інших документів, зокрема повідомлення про виклик для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення згідно протоколу від 12.12.2017, докуменально підтверджені, оскільки такий лист міститься на аркуші справи 53.

Отже, відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що ним 12 грудня 2017 року на адресу позивача було надіслано саме припис про усунення порушень норм чинного законодавства, а не інші документи, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення та повідомлення про розгляд справи, як про це зазначав позивач і суд першої інстанції.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що ним 12 груднгя 2017 року на адресу позивача було надіслано саме припис про усунення порушень норм чинного законодавства, а не інші документи, зокрема, протокол про адміністративне правоопрушення та повідомлення про розгляд справи, як про це зазначав позивач і суд першої інстанції.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, оскільки відповідач не довів факт надіслання позивачу припису від 12 грудня 2017 року у встановлений строк, що дало б реальну можливість його виконати і передбачити негативні наслідки в разі невиконання такого акту, притягнення громадянина до адміністративної відповідальності за його невиконання, є протиправним.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1

Інші доводи апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального законодавства, зокрема, нормативних актів, якими регламентовано діяльність відповідача щодо проведення перевірок, складання актів, приписів, суд відхиляє, оскільки це не вплинуло на правильність вирішення спору.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, колегія суддів вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 5 листопада 2018 року у справі № 339/41/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик