Справа № 0440/5794/18
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 січня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/5794/18
(суддя Боженко Н.В. м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,
за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року у справі №0440/5794/18 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших представників Національної поліції України про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30 липня 2018 року звернувся до суду з позовом до Національної поліції України (далі - відповідач-1), комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших представників Національної поліції України (далі - відповідач-2), згідно з яким, з урахуванням уточнень (а.с.41-43) просить:
- визнати протиправними дії комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших представників Національної поліції України у відмові встановлення статусу учасника бойових дій позивачу;
- визнати неправомірним та скасувати рішення комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України від 11.07.2018 р. №5/ІІ/ІV 21 про відмову у наданні статусу учасника бойових дій позивачу;
- зобов`язати Національну поліцію України в особі комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших представників Національної поліції України надати позивачу статус учасника бойових дій.
Позов обґрунтовано тим, що рішенням від 11.07.2018 року № 5/ІІ/ІV/21 відповідач-2 протиправно відмовив позивачу у наданні статусу учасника бойових дій, у зв`язку з тим, що він не був поліцейським у період проходження служби в Полку патрульної служби поліції особливого призначення Дніпро-1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що вичерпний перелік осіб, що визнаються учасниками бойових дій, передбачений п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту встановлює таке право саме для поліцейських, а не для працівників поліції.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та неповного з`ясування обставин справи. Просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач-1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, вказуючи при цьому на його законність та обґрунтованість.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача, яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 23 травня 2018 року позивач звернувся до Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України з заявою про надання йому статусу учасника бойових дій (а.с.57-58).
Рішенням Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції від 11.07.2018 року № 5/ІІ/ІV/21 ОСОБА_1 відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій у зв`язку з відсутністю правових підстав, враховуючи вимоги п. 19 ст. 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту; Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 413 (зі змінами); пункту 4 розділу ІІ Положення про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.05.2016 року № 405 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.06.2016 року за № 857/28987 (а.с.9).
Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
За приписами абзацу 1 пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) учасниками бойових дій визнаються, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 413 затверджено Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (Порядок № 413).
Згідно з пунктом 2 Порядку №413 (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення; особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування згідно з переліком, визначеним Антитерористичним центром при СБУ та Генеральним штабом Збройних Сил, були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
З аналізу положень абзацу 1 пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та пункту 2 Порядку №413 (в редакції чинній на час перебування позивача у складі сил, які залучалися до участі в АТО) вбачається, що статус учасника бойових дій надається працівникам добровольчих формувань згідно з переліком, визначеним Антитерористичним центом при СБУ та Генеральним штабом Збройних Сил, що були включені до складу Збройних Сил, МВС, національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Судом встановлено, що позивач у період (з 26.12.2017 року по 29.03.2018 року) перебував у складі ППСПОП Дніпро-1, який залучався до участі в Антитерористичній операції. При цьому, позивач був призначений слюсарем з ремонту автомобілів відділення логістики, матеріально-технічного забезпечення та зв`язку (а.с.10,12).
Відповідно до витягу з наказу №382 о/с дск позивача було відряджено у службове відрядження для виконання трудових обов`язків працівника ППСПОП Дніпро-1 у розпорядження керівника антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей до міста Часів Яр Донецької області (а.с.69).
Враховуючи те, що положення абзацу 1 пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та пункту 2 Порядку №413 визначають вичерпний перелік осіб, яким може бути надано статус учасника бойових дій, до якого позивач не відноситься, оскільки в період перебування у складі ППСПОП Дніпро-1 не був поліцейським або працівником МВС, оскільки виконував трудові обов`язки працівника Національної поліції, та у зв`язку з цим є працівником національної поліції, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийняті рішення від 11.07.2018 року №5/ІІ/ІV/21, відповідач-2 діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року у справі №0440/5794/18 без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених пунктом 2 частини 5 статтею 328 КАС України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 10 січня 2019 року.
Повне судове рішення складено 14 січня 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко