Справа № 826/6806/17
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6806/17 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г.

за участю секретаря Мідянки А.А.,

представника відповідача Шпінь В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Агротехніки» до Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Агротехніки» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у м.Києві від 13.04.2017 року № та №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податкові повідомлення-рішення відповідача є незаконними і підлягають скасуванню, оскільки реальність вчинених господарських операцій за період, визначений в акті перевірки, повністю підтверджується первинними документами, в свою чергу, відповідачем не доведено порушення, саме, позивачем норм законодавства, а відомості про контрагентів позивача щодо неможливості здійснення ними господарської діяльності не можуть бути підставою для відповідальності позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. На думку апелянта, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Висновки апелянта обґрунтовані тим, що позивачем на підтвердження реальності господарських операцій не було подано належно оформлених документів, які посвідчують факт придбання товарів, робіт, послуг.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав і просив скаргу задовольнити.

Належними чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду представник позивача до суду не прибув, що, відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України, не є перешкодою для судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що у період з 23.02.2017 року по 16.02.2017 року ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Світ Агротехніки» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт від 23.03.2017 року №93/26-15-14-02-03/36947647, яким встановлено порушення, зокрема: п.185.1 ст. 185, п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено суми податку на додану вартість на 344623 грн, у тому числі: листопад 2014 року - 202167,00 грн, грудень 2014 року - 23472,00 грн, січень 2015 року - 28910,00 грн, серпень 2016 року - 90074,00 грн, а також завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за січень 2015 року на 450 грн.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.04.2017 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 344623,00 грн та застосовано штрафні санкції у сумі 172312,00 грн; №, яким зменшено на 450,00 грн розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за декларацією за січень 2015 року № від 20.02.2015 року.

Позивач, вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що порушують його законні права та інтереси, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у позивача наявна необхідна документація, яка дає підстави для віднесення позивачем сум податкового кредиту, що виникли за господарськими операціями з контрагентам, натомість податковим органом не виконано покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, серед іншого, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

В силу п.201.10 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з вищенаведених норм, обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.

За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

Як установлено судом і вбачається з матеріалів справи, між позивачем (покупець) та ТОВ «Торг-Пром-Сервіс» (продавець) було укладено договір поставки запчастин від 01.11.2014 року, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність, а покупець прийняти і оплатити запасні частини до сільськогосподарської техніки іноземного виробництва у кількості та номенклатурі, визначеній у рахунках-фактурах, виставлених продавцем, які є невід'ємною частиною даного договору.

На підтвердження виконання умов даного договору позивачем надано рахунки на оплату замовлення, видаткові накладні, податкові накладні.

Розрахунки за даним договором проводились у безготівковій формі.

Також, між позивачем (покупець) та ТОВ «Логі-Транс» (постачальник) було укладено договір купівлі-продажу запчастин до сільськогосподарської техніки №30/08-3 від 30.08.2016 року, відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставляти покупцю визначені цим Договором запчастини та експлуатаційні матеріали, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати товар та оплачувати його.

На підтвердження виконання умов даного договору позивачем надано видаткову накладну, податкову накладну.

Позивачем було здійснено оплату поставленого товару на користь ТОВ «Лідербуд-Інвест», відповідно до договору відступлення права вимоги №0609-16 від 06.09.2016 року, що підтверджується платіжними дорученнями.

Колегія суддів зазначає, що правочин уступки права вимоги передбачений чинним законодавством України (глава 16 Цивільного кодексу України) і сплата на його підставі коштів на адресу іншої юридичної особи (яка не є постачальником товару) не суперечить нормам Податкового кодексу України.

Крім того, позивачем на підтвердження реальності здійснення господарських операцій надано договір суборенди приміщень №20 від 01.10.2014 року, укладений між позивачем (суборендар) та ПП «Рент-Офіс Плюс» (орендар) та відповідно до умов якого орендар зобов'язується передати суборендарю, а суборендар зобов'язується прийняти у тимчасове платне користування приміщення, що визначене у цьому договорі, без подальшої передачі в суборенду, а також зобов'язується сплачувати орендарю орендну плату; акти приймання передачі; додаткові угоди до даного договору.

Як вбачається з пункту 4.2.2 акта перевірки від 23.03.2017 року №93/26-15-14-02-03/36947647, згідно з документами, наданими до перевірки, а також відповідно до відомостей з інформаційних ресурсів ДФС України (ІС «Податковий блок»), в періоді з 01.01.2014 по 31.12.2016 ТОВ «Світ Агротехніки» мало взаємовідносини з ТОВ «Торг-Пром-Сервіс» та ТОВ «Логі-Транс».

Як вказує контролюючий орган, договір купівлі-продажу до перевірки не надано.

В акті перевірки зазначено, що ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві сформовано облікову картку суб'єкта фіктивного підприємництва №2264/8/26-55-07 від 24.06.2015 року та встановлено, що підписи на реєстраційних та звітних документах за 2014 рік були виконані не директором та засновником ТОВ «Торг-Пром-Сервіс» ОСОБА_4, а іншими особами, остання звітність - декларація з ПДВ за квітень 2015 року, свідоцтво платника ПДВ анульоване 02.04.2015, в ході аналізу податкової звітності відсутня будь-яка інформація про наявність складських приміщень, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства, що свідчить про відсутність факту здійснення фінансово-господарських операцій ТОВ «Торг-Пром-Сервіс» за перевіряємий період.

Щодо ТОВ «Логі-Транс» в акті перевірки зазначено, що ОДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області сформовано облікову картку суб'єкта фіктивного підприємництва №1860/99-99-23-01-18 від 08.08.2016, відкрито кримінальне провадження №0000493 від 17.02.2016 за ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України, в ході аналізу податкової звітності відсутня будь-яка інформація про наявність складських приміщень, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства, що свідчить про відсутність факту здійснення фінансово-господарських операцій ТОВ «Логі-Транс» за перевіряємий період.

За таких обставин, перевіркою встановлено, що фінансово-господарська діяльність ТОВ «Торг-Пром-Сервіс» та ТОВ «Логі-Транс» здійснювалась поза межами правового поля без мети досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Оскільки реальність вчинення господарських операцій між ТОВ «Світ Агротехніки» та ТОВ «Торг-Пром-Сервіс», ТОВ «Логі-Транс» відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, задекларований на папері, отже, у ТОВ «Світ Агротехніки» не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Згідно з актом від 23.03.2017 №93/26-15-14-02-03/36947647 позивачем були надані первинні документи на підтвердження вчинення спірних господарських операцій, зокрема, на підтвердження придбання у ТОВ «Торг-Пром-Сервіс» запасних частин для сільськогосподарської техніки, а саме конічних пар загальною вартістю 1529994,00 грн (в т.ч. ПДВ 254999 грн), надано копії видаткових накладних від 30.11.2014 №№ 31-56 та податкових накладних від 30.11.2014 №№ 31-56, складених ТОВ «Торг-Пром-Сервіс», які містять підпис директора ОСОБА_4 та печатку товариства, а також в підтвердження придбання у ТОВ «Логі-Транс» запасних частин для сільськогосподарської техніки, а саме: гільза циліндру, компресор кондиціонера, передній ВОМ в комплекті, дисе щеплення, набір прокладок двигуна, вал, радіатор, вал розподільчий, надано договір купівлі-продажу від 30.08.2016 №30/08-3, надано копії видаткової накладної №3103 від 31.08.2016 та податкової накладної №3102 від 31.08.2016 на суму 540443,28 грн, складених ТОВ «Логі-Транс» і підписаних директором Логіновой Н.С. та скріплених печаткою товариства.

При цьому, відповідачем у акті перевірки не зазначено ніяких зауважень до оформлення зазначених первинних документів, підставою для їх неприйняття вказана наявність щодо контрагентів позивача ТОВ «Торг-Пром-Сервіс» та ТОВ «Логі-Транс» облікових карток суб'єкта фіктивного підприємництва, а також відсутність у податковій звітності цих суб'єктів інформації про наявність складських приміщень, устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Як на підставу нереальності угод позивача із контрагентами, відповідач посилається на дані, відображені в інформаційних ресурсах ГУДФС у м. Києві (АІС «Податковий блок», Єдиний реєстр податкових накладних), а саме, внесення щодо контрагентів позивача до бази даних АІС «Податковий блок» облікових карток суб'єкта фіктивного підприємництва. Крім того, на балансі контрагентів позивача основні засоби та інші необоротні активи, технічні та технологічні можливості, трудові ресурси, необхідні для здійснення товариством фінансово-господарської діяльності, - відсутні.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що вказана податкова інформація не є підставою для того, щоб вважати правочин таким, що не відбувся, та не спростовує реальності виконання господарської операції, оскільки, при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Крім того, судом установлена наявність підтверджуючих документів, що свідчать про реальність здійснених господарських операцій, рух активів та зміну стану зобов'язань суб'єкта господарювання.

В акті перевірки відсутні посилання на ухилення контрагента позивача від сплати податків та зборів, визначення їм податкових зобов'язань, винесення вироків посадовим особам підприємств, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угоди з метою, що порушує публічний порядок, що не заперечувалось представниками відповідача в судовому засіданні.

В свою чергу, вищезазначені договори були виконані, товар отриманий, сторони претензій одна до одної не мають.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що факт придбання та оплати товару підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку позивача та податковій звітності; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними.

Наявність певної податкової інформації, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак, не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності ніякі послуги (роботи, товари) не отримувались платником податків від його контрагента.

При цьому, податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов'язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб'єктивних думках посадових осіб інших податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

Факт неподання контрагентом податкової звітності чи відсутності певної інформації в податковій звітності товариства, зокрема щодо наявності найманих працівників, основних засобів, сам по собі не може свідчити про відсутність факту здійснення ним господарської діяльності, а лише може бути підставою для висновку щодо допущення останнім порушення вимог законодавства при складанні податкової звітності.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Дані податкового обліку можуть бути визнані необґрунтованими, якщо платник податків діяв без належного рівня обачності та обережності та знав або повинен і міг знати про порушення, допущені контрагентом, та був залучений до таких порушень, або знав про дефекти у правовому статусі таких контрагентів (відсутність реєстрації їх як платник ПДВ, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

Обставини фіктивності та інших недоліків правового статусу контрагентів платника податків, а так само щодо невиконання ними своїх податкових обов'язків підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами, що свідчать про нереальність господарської операції або відсутність її економічного змісту.

Таким чином, наданими позивачем первинними документами у повному обсязі підтверджується реальність здійснених господарських операцій при придбанні товарно-матеріальних цінностей та послуг у контрагентів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дослідженні господарські операції по правочинах між позивачем та контрагентами були реально (фактично) здійснені, що повністю підтверджується наявністю належним чином оформлених первинних документів, такі операції пов'язані з господарською діяльністю підприємства, всі учасники господарських операцій володіли спеціальною податковою правосуб'єктністю, а висновок відповідача про безтоварність укладених правочинів є таким, що не відповідає дійсності, та не ґрунтується на нормах законодавства України, а ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим у податкових правовідносинах.

Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов'язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами, останні були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платниками податку на додану вартість.

Відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагента позивача об'єктивної неможливості здійснення господарської діяльності з надання послуг, адже у комерційній діяльності виконання послуг не завжди вимагає наявності власних основних засобів, значної кількості персоналу, оскільки наявна можливість укладення договорів оренди, найму тощо.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання доходу, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення понесених витрат до складу валових витрат та формування податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем документи є належними доказами виконання контрагентом умов договорів, оскільки, враховуючи вимоги ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Надані позивачем первинні бухгалтерські документи, відповідають вимогам ст.9 вищенаведеного Закону.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, що факт отримання позивачем товару, оплати його вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача. Твердження контролюючого органу про відсутність факту реальності господарських операцій позивача з контрагентами були спростовані наявними доказами в матеріалах справи, зважаючи на те, що первинні документи, складені позивачем та його контрагентами у ході господарських операцій, відповідають вимогами чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а отже і підтверджують суму задекларованого позивачем податку, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування на податок на додану вартість.

При цьому, здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні за фактом фіктивного підприємництва щодо контрагента позивача не свідчить про відсутність факту здійснення цих господарських операцій, оскільки обставини відсутності реального вчинення господарської операції необхідно встановлювати щодо кожної господарської операції окремо.

Податковим органом в апеляційній скарзі зазначено, що позивач надав первинні документи по взаємовідносинах з контрагентами в той же день, коли було сформовано акт перевірки, при цьому, не зазначено, як дана обставина спростовує реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Торг-Пром-Сервіс» ТОВ «Логі-Транс».

Крім того, посилання контролюючого органу на те, що підписи на звітних та реєстраційних документах за 2014 рік були виконані не директором та засновником ТОВ «Торг-Пром-Сервіс» ОСОБА_4, а іншими особами, також не доводять безтоварності проведених операцій та не спростовують придбання позивачем товару.

Відповідачем у своїй апеляційній скарзі не наведено доводів, які б спростовували рішення суду першої інстанції, не наведено доказів на підтвердження наявності порушення позивачем норм податкового законодавства чи наявності вироку по кримінальній справі щодо контрагентів позивача, в якому досліджувались господарські операції між ТОВ «Світ Агротехніки» та ТОВ «Торг-Пром-Сервіс» ТОВ «Логі-Транс».

За таких обставин, враховуючи, що позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства до складу податкового кредиту включено суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих позивачем від платників податку, встановлення судом на підставі матеріалів справи реальності здійснення господарської операції, наявності наданих послуг (товару) та проведення оплати за них, використання наданих послуг (товару) у господарській діяльності позивача, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 13.04.2017 року № та №, які є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 11.01.2019.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

А.Г. Степанюк