Справа № 826/7056/18
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову в забезпеченні позову
11 січня 2019 року № 826/7056/18
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянувши заяву предстанвика позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), третя особа: Адміністрація державної прикордонної служби України про визнання протиправними та скасування рішення та постанови,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про заборону перетину державного кордону України від 19.12.2017, винесене заступником начальника відділу - начальником 4-го відділу "Бориспіль" (термінал D) Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби у відношенні ОСОБА_3 ;

- визнати протиправною та скасувати постанову про заборону в`їзду в Україну від 19.12.2017, винесену заступником начальника відділу - начальником 4-го відділу "Бориспіль" (термінал D) Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби у відношенні ОСОБА_4 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.05.2018 адміністративну справу №826/7056/18 передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 (суддя Балаклицький А.І.) відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Адміністрацію державної прикордонної служби України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 закрито провадження в адміністративній справі №826/7056/18 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), третя особа: Адміністрація державної прикордонної служби України про визнання протиправними та скасування рішення та постанови.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року скасовано. Справу направлено до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

08.01.2019 матеріали адміністративної справи №826/7056/18 надійшли на адресу суду та внаслідок автоматизованого розподілу були передані для розгляду судді Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 прийнято адміністративну справу №826/7056/18 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Кушнової А.О., постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі.

Суд зазначає, що позивачем до позовної заяви було додано заяву про забезпечення позову від 26.04.2018 в адміністративній справі №826/7056/18 шляхом:

- зупинення дії рішення про заборону перетину державного кордону України від 19.12.2017, винесеного заступником начальника відділу - начальником 4-го відділу "Бориспіль" (термінал D) Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України у відношенні ОСОБА_3 ;

- зупинення дії постанови про заборону в`їзду в Україну від 19.12.2017, винесеної заступником начальника відділу - начальником 4-го відділу "Бориспіль" (термінал D) Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України у відношенні Дьячкова М.

Внаслідок автоматизованого розподілу 09.01.2019 заява про забезпечення позову в адміністративній справі №826/7056/18 була передана для розгляду судді Кушновій А.О.

Вирішуючи питання про наявність обставин, що є підставами для забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з вимогами частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

При цьому, частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

В силу приписів частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Частиною другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову. Для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має довести, що невжиття обраних заходів призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" зазначено, що розгляд заяв про забезпечення позову здійснюється з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Відповідно до пункту 17 цієї постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Отже, з огляду на приписи вказаних норм законодавства, вбачається, що у випадку звернення сторони з вимогою про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою вимогою та надати відповідні докази, які б підтверджували факт існування реальної загрози його правам, свободам та інтересам.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов`язків сторін та рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову в адміністративній справі №826/7056/18 позивач зазначив, що необхідність забезпечення позову обґрунтована тим, що єдиною підставою для заборони в`їзду Дьячкову Міхаілу в Україну стали його власні пояснення, які відповідач відібрав з порушенням статей 19, 63 Конституції України. Внаслідок свавільних дій посадових осіб відповідача ОСОБА_2 не міг заперечити проти використання цих пояснень, які були отримані внаслідок порушення права не свідчити проти себе.

Позивач також відмітив, що відповідачем не було вжито заходів щодо з`ясування наявності сімейних зв`язків позивача в Україні, проігноровано мету та причину в`їзду позивача на територію України, яка полягала у воз`єднанні з родиною, яка перемістилась з тимчасово окупованої території АР Крим. Тобто, як вказує позивач, забороняючи в`їзд Дьячкову Міхаілу строком на три роки в Україну, відповідачем не були враховані жоден із аспектів сімейного життя позивача на території України, що у свою чергу спричинило порушення статті 32 Конституції України та статей 4, 5, 6, 7 Сімейного кодексу України.

Таким чином, позивач стверджує, що органи прикордонного контролю не мали законних підстав застосовувати до позивача правові наслідки, передбачені Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", оскільки втручання в його право на повагу до сімейного життя було здійснено поза законом, не переслідувало законної мети та було явно непропорційним.

Відповідно, як вказує позивач, заходи забезпечення позову зможуть позитивно вплинути на права та законні інтереси родини позивача та його дитини, а також на час розгляду справи позивач матиме змогу бачитись зі своєю родиною та виховувати свою дочку, що сприятиме розвитку їхніх сімейних відносин. При цьому, як стверджує позивач, жодної шкоди державних інтересів завдано не буде.

У той же час, суд зазначає, що спосіб забезпечення позову шляхом зупинення дії спірних рішень, які полягають у забороні позивачу у перетині державного кордону України та в`їзду в Україну терміном на три роки, починаючи з моменту винесення спірних рішень - з 19 грудня 2017 року, є фактично вирішенням справи по суті на період розгляду справи, що є неприпустимим.

Аналогічний правовий висновок викладений в абзаці 4 пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року, згідно із яким вказано, що судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Також, суд зауважує, що заява про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано, у чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть позивачем при цьому понесені.

Суд зазначає, що позивачем не було наведено переконливих доводів щодо існування на момент звернення з даною заявою очевидної небезпеки заподіяння шкоди його інтересам без вжиття заходів забезпечення позову, а також доказів, які б свідчили про очевидність протиправності рішень відповідача.

У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі №826/7056/18.

Керуючись статтями 150, 151, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:
1. У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову від 26.04.2018 в адміністративній справі №826/7056/18 відмовити.

2. Копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня підписання ухвали.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали складено та підписано 11.01.2019 р.

Суддя Кушнова А.О.