Справа № 280/5038/18
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2019-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 січня 2019 року Справа № 280/5038/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., за участю секретаря судового засідання Серебрянникової О.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, код ДРФО НОМЕР_1)

до відповідача - Бердянського міськрайонного центру зайнятості (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Консульська, буд. 14-2, ),

про визнання протиправними та скасування наказу №НТ150527 від 27.05.2015 в частині, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Бердянського міськрайонного центру зайнятості (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ №НТ150527 від 27.05.2015 «Про прийняття рішень службою зайнятості передбачених Законом України «Про зайнятість населення» і «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та випадок безробіття» та нормативними актами щодо їх застосування, виданих відповідачем, в частині скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю з 13.05.2015 по 27.05.2015 у зв'язку з недотриманням безробітним рекомендацій щодо сприяння працевлаштування відповідно до закону України «Про зайнятість населення» відповідно до пп.5 п.5 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» на строк до 90 к.д.;

- зобов'язати відповідача зробити перерахунок та виплатити позивачу допомогу по безробіттю з 13.05.2015 по 27.05.2015.

Також, в позовній заяві міститься клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, як особу, яка через свій майновий стан не має можливості його сплатити.

Одночасно у позові позивач заявив клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без участі представника позивача. Ухвалою суду від 03.12.2018 клопотання задоволено, позивача звільнено від сплати судового збору по даній адміністративній справі.

Розглянув клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду суд зазначає, що підстави, вказані у заяві є поважними, тому строк звернення до суду із даним позовом підлягає поновленню.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу №198 від 20.03.2013 у зв'яжу з чим, було винесено неправомірне рішення. Вважає такі дії відповідача протиправним та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 03 грудня 2018 року відкрито провадження по справі №280/5038/18 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Представник відповідача 26.12.2018 через канцелярію суду (вх. №42513) надав відзив на позовну заяву в якому проти задоволення позовної заяви заперечує у повному обсязі.

За приписами ч. 2 ст. 263 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В зв'язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно встановивши обставини справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що позивачем 16.02.2015 по 20.11.2015 перебував на обліку в Бердянського міськрайонного центру зайнятості, де йому було присвоєно статус безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю.

Наказом НТ150527 від 27.05.2015 було скорочено виплату допомоги по безробіттю на строк 15 календарних днів з 13.05.2015 по 27.05.2015 відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» - у разі недотримання рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню.

05.09.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою про надання причин та копії Наказу НТ150527 від 27.05.2015 про скорочення виплати допомоги по безробіттю на строк 15 календарних днів з 13.05.2015 по 27.05.2015 відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

В своєму листі відповідач зазначив, що з зазначеним наказом позивач був ознайомлений особисто 27.05.2015 під час відвідування Бердянського центру зайнятості, внесено запис про скорочення допомоги по безробіттю у додатку 2 персональної картки відповідно до норм чинного законодавства.

Додатковим листом відповідача від 04.09.2018 був наданий витяг з наказу НТ150527 від 27.05.2015 .

Суд, вивчивши пояснення позивача та відповідача, проаналізувавши документи наявні в матеріалах справи, виходить з наступного.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття, визначено Законом України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 № 5067-УІ (далі - Закон №5067)

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону №5067 визначено, що безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи; вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа; працевлаштування - комплекс правових, економічних та організаційних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації права особи на працю.

Згідно зі ст. 5 Закону №5067 держава гарантує у сфері зайнятості: вільне обрання місця застосування праці та виду діяльності, вільний вибір або зміну професії; одержання заробітної плати (винагороди) відповідно до законодавства; професійну орієнтацію з метою самовизначення та реалізації здатності особи до праці; професійне навчання відповідно до здібностей та з урахуванням потреб ринку праці; підтвердження результатів неформального професійного навчання осіб за робітничими професіями; безоплатне сприяння у працевлаштуванні, обранні підходящої роботи та одержанні інформації про ситуацію на ринку праці та перспективи його розвитку; соціальний захист у разі настання безробіття; захист від дискримінації у сфері зайнятості, необґрунтованої відмови у найманні на роботу і незаконного звільнення; додаткове сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян.

У відповідності до ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення", статусу безробітного може набути:

особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи;

особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю»;

особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, встановлені Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

У відповідності до ч. 1 ст. 6 вказаного Закону, право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи.

Згідно до частин 1, 4 ст. 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, а для осіб, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону та абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" - 180 календарних днів.

Позивач в своїй позовній заяві своє порушене право обумовлює терміном на який, на його думку, відповідачем призначена вказана допомога.

ОСОБА_1 з 28.10.2014 перебуває на обліку осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення. Позивач звернувся до Бердянського РЦЗ як внутрішньо переміщена особа з Донецької області за отриманням соціальних послуг та матеріального забезпечення на випадок безробіття 16.02.2015. При реєстрації у Бердянському РЦЗ відповідно до вимог абзацу 2 частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» позивач надав до Бердянського районного центру зайнятості нотаріально посвідчену заяву про припинення трудових відносин з 14 лютого 2015 року за статтею 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням з підтвердженням того, що ця заява надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). У зв'язку з відсутністю підходящої роботи в цей же день позивачу було надано статус безробітного та з 23.02.2015 призначено допомогу по безробіттю, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу понад 10 років у розмірі 70 % від середньої заробітної плати (доходу).

04.09.2018 ОСОБА_1 отримав Наказ №НТ150527 від 27.05.2015 яким було прийнято рішення про скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю з 13.05.2015 по 27.05.2015 за недоотримання рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, а саме невідвідування центру зайнятості у погоджену з позивачем дату(додаток 5-н).

В листі Бердянського РЦЗ №473/01 від 04.05.2018 лист 2 абзац 3 зазначено, що позивач відвідував Бердянський РЦЗ 20.04.2015, про що свідчить його особистий підпис у додатку 1 до персональної картки про відвідування та отримання послуг ОСОБА_1

Під час прийому 20.04.2015 за погодження з ОСОБА_1 була призначена дата наступного відвідування Бердянського РЦЗ 13.05.2015, а також йому повідомили, що для призначення допомоги по безробіттю необхідно надати трудову книжку, диплом про освіту та довідки про середні заробітні плати за місцем роботи.

09.04.2015 позивач отримав пропуск і виїхав в зону АТО 27.04.2015. КЗ «Центр первинної медико - санітарної допомоги м. Жданівка» та « Кіровська центральна міська лікарня м. Кіровське» видали йому трудову книжку, накази про звільнення та довідки про середню заробітну плату для обчислення допомоги по безробіттю.

19.05.2015 позивач повернувся до м. Бердянська і 20.05.2018 відвідав Бердянський РЦЗ. В листі Бердянського РЦЗ № 473/01-24 від 04.05.2018 лист 2 абзац 7- 8 зазначено про відвідування позивачем відповідача 20.05.2015, про що свідчить особистий підпис у додатку 1 до персональної картки позивача. Як зазначає відповідач, під час відвідування Бердянського районного центру зайнятості 20.05.2015, що позивачем не було надано документів, які б підтверджували поважну причину невідвідування центру зайнятості.

Позивач подав до Бердянського районного центру зайнятості 27.05.2015 документи, що підтверджують поважну причину невідвідування центру зайнятості 13.05.2015, зокрема - трудову книжку НОМЕР_2 з наказом про звільнення №50 від 14.05.2015; довідку про середню заробітну плату з датою видачі від 14.05.2015; автобусні квитки рейс Бердянськ-Донецьк 27.04.2015 пільговий по посвідченню НОМЕР_3) виданому на ім'я ОСОБА_1 та автобусний квиток рейс Донецьк - Бердянськ від 19.05.2015.

Про факт виїзду в зону АТО заздалегідь було доведено до відома представників відповідача та повідомлено, що наступне відвідування Бердянського РЦЗ 13.05.2015 буде пропущено з поважних причин та погоджено наступну дату в межах 30 денного строку, а саме 20.05.2015.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 44 Закону № 5067 зареєстровані безробітні зобов'язані відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів.

Пунктом 29 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013, № 198 /надалі - Порядок № 198, визначено, що дата наступного відвідування безробітним центру зайнятості, в якому він зареєстрований, встановлюється центром зайнятості не рідше ніж один раз на 30 календарних днів за погодженням з безробітним, що зазначається в додатку до персональної картки.

Відповідно до пункту 7 частинй 1 статті 45 Закону №5067 реєстрація безробітного припиняється у разі невідвідування бещщважних причин центру зайнятості протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування.

Згідно з абзацом 2 підпунктом 2 пункту 37 Порядку № 198 центр зайнятості припиняє реєстрацію: у разі невідвідування без поважних причин центру зайнятості: протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування (крім тих, що беруть участь у громадських та інших роботах тимчасового характеру, проходять професійне навчання за направленням центру зайнятості, зайняті працею, пов'язаною з організацією підготовки та проведенням виборів Президента України, народних депутатів України, місцевих виборів).

Таким чином, за загальним правилом у разі невідвідування безробітним без поважних причин центру зайнятості протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування центр зайнятості повинен припинити реєстрацію безробітного на 31-й день.

Враховує, що ані Законом України "Про зайнятість населення", ані Порядком № 198 не передбачено положень щодо початку та закінчення строку 30 робочих днів, відтак застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу України щодо обчислення строків.

Згідно із частиною 1 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Враховуючи викладене, можна прийти до висновку, що перебіг строку 30 робочих днів, передбаченого пунктом 7 частини 1 статті 45 Закону України "Про зайнятість населення" та підпунктом 2 пункту 37 Порядку № 198, починається з наступного дня після дати прийняття рішення про відвідування центру зайнятості, тобто з першого робочого дня невідвідування безробітним центру зайнятості, оскільки в силу вимог пункту 29 Порядку № 198 дата наступного відвідування безробітним центру зайнятості встановлюється центром зайнятості за погодженням з безробітним, тобто в день його відвідування.

ОСОБА_1 відвідував Бердянський ЦРЗ 20.04.2015, при цьому наступне відвідування відбулося 20.05.2015, тобто в межах ЗО денного строку, як це передбачено законом. Рішення про відвідування безробітного ОСОБА_1 прийнято відповідачем 20.04.2015, перебіг строку невідвідування безробітним центром зайнятості (30 робочих днів) розпочався 21.04.2015 і закінчився 20.05.2015, а 31-й робочий день припав на 21.05.2015. При цьому ОСОБА_1 відвідав Бердянський РЦЗ 20.05.2015, отже в межах 30 денного строку встановленого законом та надав документи, які підтверджують поважну причину невідвідування центу зайнятості 13.05.2015.

На підставі пропуску строку відповідачем був прийнятий наказ від 27.05.2015 № НТ150527, який ОСОБА_1 вважає в частині протиправним, а саме той факт, що відбулося скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю з 13.05.2015 по 27.05.2015 за недоотримання рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, а саме невідвідування центру зайнятості у погоджену з позивачем дату.

Посилання відповідача про ненадання документів про поважність причин невідвідування 13.05.2018 спростовуються матеріалами справи. Суд зазначає, що позивачем були надані документи, які свідчать про поважність причин неприбуття 13.05.2015 позивача до відповідача.

Посилання відповідача про ознайомлення зі спірним наказом 27.05.2015 судом до уваги не приймається, на підставі недоведеності такого факту. У персональній картці позивача № 00002 (Додаток 2) відображені дії відповідача щодо календарної послідовності дій самого відповідача, згідно графіку відвідувань центру зайнятості позивачем. Підпис позивача у такій картці на є достатнім доказом про ознайомлення його з повним текстом наказу №НТ150527 від 27.05.2015. Доказів ознайомлення з наказом відповідачем не надано.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства Україні встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, що кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 9 КАС України, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд приходить висновку, що позовні підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору під час звернення до суду із даним позовом, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246 та 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати наказ № НТ150527 від 27.05.2015 «Про прийняття рішень службою зайнятості передбачених Законом України «Про зайнятість населення» і «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та випадок безробіття» та нормативними актами щодо їх застосування, виданим Бердянським районним центром зайнятості (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Консульська, буд. 14-2, , в частині скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю з 13.05.2015 по 27.05.2015 у зв'язку з недотриманням безробітним рекомендацій щодо сприяння працевлаштування відповідно до закону України «Про зайнятість населення» відповідно до пп. 5 п. 5 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» на строк до 90 календарних днів.

Зобов'язати Бердянський міськрайонний центр зайнятості (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Консульська, буд. 14-2, ) зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, код ДРФО НОМЕР_1) допомогу по безробіттю з 13.05.2015 по 27.05.2015.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено та підписано 02.01.2019.

Суддя Р.В. Сацький