Справа № 0440/5630/18
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2018 року Справа № 0440/5630/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку, -
25.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати складений Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті щодо ОСОБА_1 розрахунок плати за проїзд №1026/17 від 23.12.2017 року на суму, еквівалентну 2014,80 євро.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що результат зважування вказав на перевищення нормативно допустимих вагових параметрів на задню одиночну вісь - на 3350 кілограмів, тобто на 30,45%, а на строєну вісь - на 3050 кілограмів, тобто на 13,86%. Загальне перевищення нормативно допустимих вагових параметрів склало 6900 кілограмів, тобто на 17,25% більше, аніж дозволено п.22.5 Правил дорожнього руху. Ставка плати за кожен кілометр відстані (у євро) нараховується при перевищенні параметрів навантаження на осі транспортного засобу в діапазоні від 10% до 20% - 0,27 євро за кілометр. Визначена плата у розмірі 0,54 євро за кілометр є подвоєнням плати у 0,27 євро за кілометр як для строєних осей з одиночними шинами, хоча, в жодному з оформлених відповідачем документах не зазначено про таку обставину. Транспортний засіб - напівпричіп марки ППТЦ, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, на час зважування мав подвоєні шини. Отже, відповідач повинен довести вірність Розрахунку №1026/17 як щодо транспортного засобу з одиночними шинами. Також, однією із можливих причин невірності Розрахунку №1026/17, на думку позивача, може слугувати службове становище посадової особи, яка складала та підписувала Акт №0000674, Довідку №0016229 та Розрахунок №1026/17 - ОСОБА_2 Зауважив, що підписантом Довідки №0016229 у графі «Оператор вагового комплексу» значиться ОСОБА_3, який серед працівників відповідача не значиться. Що ставить під сумнів наявність повноважень цього підписанта на здійснення габаритно-вагового контролю від імені відповідача і наявність у нього будь-яких ризиків відповідальності за неправомірність вчинення таких дій. Відтак, у позивача виникли сумніви у достовірності проведеного зважування та наявності повноважень у особи, яка його здійснювала.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідачем 10.08.2018 року отримано копію ухвали суду про відкриття спрощеного позовного провадження в даній адміністративній справі та копію позову разом із копіями доданих до нього документів.
Відповідно до ч. 5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
За результатами зважування було складено довідку про результат здійснення габаритно-вагового контролю від 23.12.2017 року № 0016229, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 23.12.2017 року № 0000674, розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів від 23.12.2017 року № 1026/17, на суму 2014,80 євро та акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 000718.
Не погоджуючись із зазначеним розрахунком, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).
Відповідно до частини 12 статті 6 Закону № 2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).
Відповідно до пункту 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Згідно підпунктом 1 пункту 4 Положення, основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.
Відповідно до підпунктів 15, 27 пункту 5 Положення, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.
Відповідно до статей 4 і 29 Закону України "Про дорожній рух", статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги", Кабінет Міністрів України постановою від 27.06.2007 року № 879 затвердив Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879).
Пунктом 4 Порядку 879 передбачено, що робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку. Власники (балансоутримувачі) пунктів габаритно-вагового контролю здійснюють фінансування робіт (послуг) з їх утримання, обслуговування та забезпечення функціонування.
Отже порядком визначено, що робота пунктів габаритно-вагового контролю може проводитись не лише Укртрансбезпекою та її територіальними органами, а й службами автомобільних доріг в областях.
Як встановлено судом, зважування транспортного засобу позивача здійснювалось на ваговому комплексі, що належить та обслуговується ДП «Херсонський облавтодор».
За приписами пунктів 12, 13 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинно утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.
В матеріалах справи наявне свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки №380/М від 20.04.2017, видане Державним підприємством «Херсонський науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації», та яке є чинним до 20 квітня 2018 року.
Зазначений документ, підтверджує той факт, що зважування транспортного засобу проводилось Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки належною вимірювальною технікою, яка перебувала в робочому стані, відтак, підстави для сумніву у достовірності результатів зважування відсутні.
Щодо твердження позивача про те, що ваги повинні відповідати зовсім іншому стандарту, а саме Національному стандарту України (OIML R 134-1:2006, IDT) ДСТУ OIML R 134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь», суд вважає необґрунтованим, оскільки матеріали справи не дають підстав вважати, що зазначений ваговий комплекс є автоматичним.
Абзацом 2 статті 29 Закону №3353-ХІІ Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 за №3353-ХІІ (далі Закон №3353-ХІІ) передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Разом з цим, приписами частини третьої статті 48 Закону №2344-ІІІ передбачено, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (пункт 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30).
Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або, якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Рух транспортних засобів та їх складів з навантаженням на одиночну вісь понад 11т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Зазначене підтверджується довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0016229 від 23.12.2017 року, а також розрахунком №1026/17 від 23.12.2017 року.
Згідно з приписами пункту 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень. Перевізник має право на відшкодування вантажовідправником чи замовником коштів, внесених у рахунок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.
Відповідно до вимог пункту 30 Порядку №879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.
Пунктом 31 Порядку № 879 передбачено, що при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу. Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.
Згідно з пунктом 31-1 вказаного Порядку, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у пятикратному розмірі.
У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.
Пунктом 2 Ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених Постановою №879, встановлено наступні ставки плати за проїзд для великовагових транспортних засобів з перевищенням допустимих осьових навантажень: до 5 відсотків включно - 0,05 євро, від 5 до 10 відсотків включно - 0,1 євро, від 10 до 20 відсотків включно 0,27 євро, понад 20 відсотків за кожні наступні 5 відсотків - 0,15 євро.
Згідно з розрахунком №1026/17 від 23.12.2017 року перевищення допустимого навантаження на одиничну вісь становить 3350 кг (30,45 % від нормативу), перевищення допустимого навантаження на строєну вісь становить 3050 кг (13,86 % від нормативу).
Розмір плати за перевищення навантаження на вісь за кожен кілометр відстані становить 0,1 євро, пройдена відстань - 720 км, перевищення параметрів від нормативу становить 8,64% на одиничну вісь (коефіцієнт збільшення плати за проїзд 2).
Розрахунок кінцевої суми плати за проїзд, що становить 2014,80 євро проведено посадовими особами Чорноморського міжрегіонального управління Укртарнсбезпеки за формулою, визначеною пунктом 31-1 Порядку №879, що підтверджується відповідними записами в розрахунку №1026/17 від 23.12.2017 року/18.
Щодо твердження позивача про незаконність врахування подвоєння плати у 0,27 євро за кілометр, оскільки в жодному з оформлених відповідачем документах не зазначено про наявність на потроєній осі одиночних шин, суд зазначає наступне.
У довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю зазначений вид транспортного засобу п. 5.12.
За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність застосування коефіцієнту 2 при розрахунку плати за проїзд від 23.12.2017 року № 1026/17.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Позивач у ході судового розгляду справи не довів, що у спірних відносинах відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За викладених обставин, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник