Справа № 0540/7439/18-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року справа №0540/7439/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:головуючого судді Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Блохіна А.А., при секретарі судового засідання Романченко Г.О., за участю представника відповідача Рибалка М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 р. у справі № 0540/7439/18-а (головуючий І інстанції Бабаш Г.П.), яке складено в повному обсязі 16 жовтня 2018 року в м.Слов'янську Донецької області, за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі-позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради (далі-відповідач, апелянт), в якому просив суд визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради щодо не призначення ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі заяви від 31.01.2018 року та зобов`язати Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_2 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі заяви позивача від 31.01.2018 року.

В обґрунтуванні позову посилається на те, що він є внутрішньо переміщеною особою, яка була вимушена покинути своє постійне місце проживання на території м. Горлівка (Донецька область) з метою уникнення негативних наслідків у зв`язку з проведенням бойових дій в зоні АТО, що підтверджується відповідною довідкою.

Після отримання довідки позивачу була нарахована та виплачувалася щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 10.03.2015 року по 31.03.2016 року у зв`язку з доглядом за дитиною з інвалідністю.

У зв`язку з тим, що позивач не працевлаштувався, відповідачем на виконання п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014 р. №505, зазначений вид державної допомоги був призначений з 02.04.2016 року по 02.05.2016 року в розмірі 442 грн., у розрахунку на працездатну особу у розмірі 442 грн., з 02.06.2016 року по 02.07.2016 року у розмірі 221 грн. щомісячно, у розрахунку 50 % допомоги на працездатну особу.

З 02.08.2016 року відповідачем на підставі п. 7 Порядку позивачу було припинено виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам у зв`язку з тим, що позивач не працевлаштувався у вказаний проміжок часу.

З 21.12.2017 року позивач працевлаштувався в структурний підрозділ «Лиманське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» на посаду слюсаря-ремонтника.

31.01.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати щомісячної адресної допомоги. Проте відповідачем не поновлено щомісячну адресну допомогу, у зв`язку з тим, що позивач у період з квітня 2016 року по серпень 2016 року непрацевлаштувався.

Позивач вважає дії відповідача, які полягають в не призначенні йому адресної допомоги протиправною та просить зобов`язати Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради призначити і виплатити йому щомісячну адресну допомогу як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до заяви від 31.01.2018 року.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив, визнав протиправними дії Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради щодо не призначення ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі заяви від 31.01.2018 року.

Зобов`язав Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради призначити ОСОБА_2 щомісячну адресну грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі заяви від 31.01.2018 року. Також було вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді отримання адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідачем порушено.

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач. Звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачу виплачувалася щомісячна адресна допомога на проживання, однак з 08 грудня 2015 року виплату допомоги було припинено на підставі п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505. Після цього позивач кожні шість місяців зверталася до відповідача з відповідними заявами, в яких зазначала, що не працює, тому допомога призначалася лише на її дітей. Вважав, що правові підстави призначити таку допомогу за заявою позивача від 11 червня 2018 року, в якій вона зазначала, що працює, відсутні оскільки відповідно до п. 3 цього Порядку особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається. Вважав, що діяв в межах законодавства і не порушив права позивача. Також апелянт зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги. Звернув увагу на те, що заява написана позивачем без дотримання передбаченої форми.

Позивач у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. При таких обставинах суд апеляційної інстанції розглянув справу у відсутність особи, яка не з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання: Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Олімпійська, б. 9, кв. 109. На ім`я ОСОБА_2 видана довідка встановленого зразку за № від 10.03.2015 року. 10.03.2015 року позивач звернувся до управління з заявою про призначення йому щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

На підставі зазначено заяви позивачу була призначена щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам, у розмірі 442 грн. щомісячно, яку позивач отримував з 10.03.2015 року по 31.03.2016 року у зв`язку з доглядом за дитиною з інвалідністю.

Наступного разу позивач звернувся до управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради за призначенням адресної допомоги на проживання 31.03.2016 року. У зверненні позивача було зазначено, що він працює.

Листом управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради від 13.02.2018 року №С-0151-2.1-6-2 позивачу було повідомлено, що оскільки він у період з квітня 2016 року по вересень 2016 року не працевлаштувався, тому призначити допомогу на наступний період немає підстав. Разом з цим відповідачем було зазначено, що позивач здійснював догляд за дитиною по 31.03.2016 року, після чого не працевлаштувався. Тому на виконання пункту 7 Порядку позивачу зменшено розмір грошової допомоги з 02.06.2016 року на 50% (на 221,00 грн.) та припинено виплату на позивача з 02.08.2016 року.

ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується копією паспорта та довідки № від 10.03.2015 року про взяття на облік переміщеної особи. З 21.12.2017 року позивач працює в структурному підрозділі «Лиманське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» на посаді ремонтника 3 розряду, що підтверджується довідкою з місця роботи від 29.01.2018 року №02/30.

10.03.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради з заявою про призначення виплати державної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам. Представником відповідача ця обставина підтверджена.

Згідно листа управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради від 13.02.2018 року №С-0151-2.1-6-2 позивачу припинено виплату пенсії з 02.08.2016 року.

Суд перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що останню необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Частиною 1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч.2 ст.7 вказаного Закону Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505.

Відповідно до п.2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Згідно з п.3 Порядку грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї).

Розмір допомоги залежить від статусу її отримувачів.

Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією, поданою компетентним органом.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім'ї.

Особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або та дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов'язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.

Відповідно до п. 6 Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли:

- будь-хто із членів сім'ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану;

- будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач відмовляючи в призначенні позивачу допомоги виходив з того, що позивач є особою працездатного віку, і їй виплату грошової допомоги було припинено відповідно до п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (через те, що вона не працевлаштувалася протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги), а тому відповідно до п. 3 цього Порядку, грошова допомога їй не може бути призначена.

Однак суд апеляційної інстанції не може погодитися з такою позицією відповідача, оскільки останній абзац п. 3 Порядку, на який він посилався, не можна розглядати окремо без попередніх абзаців цього ж пункту.

Аналіз п.3 Порядку свідчить про те, що абзац, відповідно до якого особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, стосується призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк.

Вказані положення п. 3 Порядку вичерпали свою дію щодо позивача при вирішенні питання про призначення їй грошової допомоги на наступний шестимісячний строк після припинення її виплати відповідно до п. 7 Порядку, що відбулося у січні 2018 року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу відповідача, що наявність передбачених п. 6 Порядку умов, за яких грошова допомога не призначається, судом не встановлено, і відповідачем не наведено.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачем, позивач мав право на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньопереміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Щодо посилання апелянта на недотримання позивачем передбаченої форми для написання заяви, суд апеляційної інстанції вважає, що таке посилання є занадто формальним, при тому, що позивач вже звертався з заявою про отримання соціальної допомоги та в Управлінні соціального захисту населення Слов'янської міської ради є заведена на ОСОБА_2 справа.

Проти цього факту представник відповідача у судовому засіданні не заперечував.

Таким чином, у січні 2018 року позивач як внутрішньо переміщена особа мав право на отримання щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

При таких обставинах колегія суддів вважає що відповідач безпідставно відмовив у призначенні адресної допомоги позивачу як внутрішньо переміщеній особі з моменту звернення з вказаною заявою, оскільки остання є працевлаштованою внутрішньо переміщеною особою, надала докази цього та згідно вимог чинного законодавства має право на отримання вказаної допомоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановив порушення відповідачем вимог ст.19 Конституції України та Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505.

Згідно із ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею ст.316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Повний текст постанови складений 16 січня 2019 року.

Керуючись статями 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Слов'янської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 р. у справі № 0540/7439/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 р. у справі № 0540/7439/18-а - залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В.Сіваченко

А.А.Блохін