Справа № 0540/6183/18-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року справа №0540/6183/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Сіваченка І.В., Шишова О.О., при секретарі судового засідання Романченко Г.О., за участю представника відповідача - Філоник В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року (повний текст складено 02 жовтня 2018 року в м. Слов'янськ) у справі № 0540/6183/18-а (суддя І інстанції - Галатіна О.О.) за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 була взята на облік в Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Зазначає, що отримувала грошова допомога, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг до жовтня 2016, а у листопаді 2016 року відповідач припинив виплату адресної допомоги. В подальшому позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення адресної допомоги з повідомленням про офіційне працевлаштування з метою відновлення виплати, однак на підставі п.7 та абз.3 п.12 ПКМУ №505 їй було відмолено.

Позивач, вважає дії відповідача неправомірними, оскільки останнім не враховано, що з 24.11.2016 року по 26.06.2017 року та з 06.07.2017 року по 15.11.2017 року вона перебувала на обліку в Краматорському міському центрі зайнятості, як безробітна. В подальшому 16.11.2017 року була прийнята на посаду фахівця із соціальної роботи до Краматорського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді.

З урахуванням уточнень до позовної заяви, які були надані позивачем 06 вересня 2018 року просив суд; - визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо відмови ОСОБА_2 в призначенні та виплаті щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам в тому числі на оплату житлово-комунальних послух відповідно до заяви від 15.11.2017 року, - зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_2 щомісячну адресну грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за заявою від 15.11.2017 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 0540/6183/18-а позов задоволено. Визнано неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо відмови ОСОБА_2 в призначенні та виплаті щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам в тому числі на оплату житлово-комунальних послух відповідно до заяви від 15.11.2017 року. Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_2 щомісячну адресну грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за заявою від 15.11.2017 року.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно п. 3 Порядку № 505, особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до п. 7 Порядку, грошова допомога не призначається.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що зареєстрованим місцем постійного проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 що підтверджується відмітками у паспорті позивача.

У зв'язку із проведенням антитерористичної операції позивач виїхала до м. Краматорськ та оселилась за адресою: вул. Архангельська, буд. 18, місто Краматорськ Донецької області та була взята на облік в Управлінні соціального захисту населення Краматорської міської ради, як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою № НОМЕР_1 від 12.05.2017 року.

Позивачу була призначена адресна допомога.

В березні 2017 року вищезазначена виплата була припинена відповідно до п. 7 ПКМУ № 505 через не працевлаштування позивача протягом двох місяців.

Позивач вважає дії Управління праці та соціального захисту населення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради протиправними, а тому звернулася до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права.

Оцінюючи наявні докази, суд першої інстанції дотримумався позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Надаючи правову оцінку діям суб'єкта владних повноважень, суд першої інстанції виходив з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 46 Конституції України, громадянам гарантовано право на соціальний захист.

Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначає "Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (надалі за текстом - Порядок №505).

Відповідно до пункту 2 Порядку №505 передбачено, що грошова допомога надається громадянам України, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до пункту 3 Положення Порядку №505 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї); для інвалідів - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї).

Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2 400 гривень.

Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Згідно з пунктом 7 Порядку №505, якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

При цьому, суд зазначає, що пункт 3 Порядку № 505 не передбачає абсолютну заборону на призначення щомісячної адресної допомоги тим особам, яким вона була припинена відповідно до пункту 7 вказаного Порядку, а містить чітке і однозначне правило щодо не призначення допомоги саме на наступний строк, під яким слід розуміти один шестимісячний строк (оскільки на такий строк допомога призначається), що йде за тим, у якому виплату допомоги було припинено особі на підставі пункту 7 Порядку №505.

Як встановлено судом позивач зверталася до відповідача із відповідними заявами про призначення щомісячної адресної допомоги та додала документ, що підтверджував її працевлаштування.

Аналізуючи викладене, зі змісту п. 3, а також зі змісту вищенаведених п. 2, 3, 5, 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги вбачається, що грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі не працевлаштованої (безробітної) особи. В разі, якщо така особа працевлаштувалася і її статус не суперечить пунктам 2, 3, 5, 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, то вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.

Таким чином, оскільки пункт 3 Порядку №505 вичерпав свою дію щодо позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_3 у призначенні грошової допомоги за її заявою.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на отримання грошової допомоги з дати звернення із відповідною заявою та повідомлення про обставину працевлаштування, а відповідачем було неправомірно відмовлено позивачеві у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі заяви від 15.11.2017 року, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судом першої інстанції зазначено, що утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року, відповідно до якої держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 0540/6183/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 0540/6183/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 15 січня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.А. Блохін

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Шишов