Справа № 295/2758/18
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 295/2758/18

Головуючий у 1-й інстанції: Сингаївський О.П.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

15 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2018 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06.11.2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

02 січня 2019 року відповідачем подано до суду апеляційної інстанції відзив, у якому останній зазначив, що при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Разом з тим, відповідач надіслав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з п.2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги та жоден з учасників справи в судове засідання не з'явився, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_1, який виданий Баранівським РВ УМВС України в Житомирській області 31 січня 2003 року на ім'я ОСОБА_2.

Як вбачається з копії Висновку начальника відділення ВГІРФО УМВС України в Житомирській області від 19.04.2006 року, зазначений паспорт вважається виданим безпідставно.

Відповідно до копії Витягу з центральної підсистеми «Недійсні документи», паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 знаходиться в статусі «підлягає вилученню», про що оголошеного 19.04.2006 року.

Згідно копії Свідоцтва про зміну імені та прізвища від, 19.02.2014 року позивач змінив свої прізвище та ім'я з ОСОБА_2 на ОСОБА_2.

Приналежність останнього до громадянства Республіки Грузії підтверджується копією Витягу з підсистеми «Аркан», де зазначено, що позивач виїжджаючи 16.01.2014 року з України надавав на прикордонному пункті пропуску закордонний паспорт громадянина Республіки Грузії на ім'я ОСОБА_2, а при в'їзді в Україну 27.03.2014 та 23.05.2014 року надавав паспорт громадянина Республіки Грузії на ім'я ОСОБА_2.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.06.2014 року у справі №761/16406/14-а за адміністративним позовом Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, яка набрала законної сили, було вирішено питання щодо видворення з України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з копії листа-повідомлення Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві за № 1-21/вх 7257 обл. від 03.09.2018 року, 16.01.2014 Шевченківським РВ ГУ ДМС України в м. Києві вже приймалось рішення про примусове повернення з території України з забороною в'їзду на три роки громадянина Республіки Грузії ОСОБА_2, який виїхав з території України 16.01.2014 року через КПП Бориспіль. А також, 04.06.2014 Шевченківським РВ ГУ ДМС України в м. Києві приймалось рішення щодо примусового видворення з України громадянина Республіки Грузії ОСОБА_2 та про поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, якого 04.06.2015 року було звільнено з Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців ДМС України і 05.06.2015 року якому було надано посвідку на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_2 терміном дії до 04.06.2016 року.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2015 року у справі № 362/7691/15-ц за заявою ОСОБА_2 було встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження місто Кутаїсі, Республіка Грузія, являється однією тією ж особою.

Встановлено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що з 04.06.2016 року у ОСОБА_2 закінчилась посвідка на тимчасове проживання і до цього часу він проживав на території України без документів, що дають право на проживання в Україні, чим останній здійснив адміністративне правопорушення передбачене ст.203 КУпАП.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ПР МЖТ № 034053 від 28.02.2018 року встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає в м. Житомирі, не працює, проживає без документів, які дають право на проживання в Україні, що є порушенням п.п. 2.9 Порядку продовження терміну перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства затвердженого постановою КМУ від 12.02.2012 року № 1505.

Постановою Державної міграційної служби України 28.02.2018 року серії ПН МЖТ №034053 накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_2 за порушення ч.1 ст.203 КУпАП у розмірі 510,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що вчинення адміністративного правопорушення позивачем підтверджується належними доказами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступні обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну визначено в Законі України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (надалі - Закон 3773).

Відповідно до ч. 16 ст. 4 Закону 3773 іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, проживання іноземця в Україні за недійсними документами є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, адміністративне стягнення накладено на позивача у зв'язку з тим, що останній проживав на території України за недійсними документами на право проживання в Україні.

Згідно з ст. 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України.

Відповідно до п.п. 6, 8, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Як зазначено в ч. 3 ст. 3 Закону 3773 іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у позивача відсутні документи, які дають право на проживання в Україні, що є порушенням п.п. 2.9 Порядку продовження терміну перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства затвердженого постановою КМУ від 12.02.2012 року № 1505.

Щодо правомірності винесення відповідачем оскаржуваної постанови колегія суддів зазначає наступне.

Повноваження щодо накладення стягнення за порушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, надано відповідачу, згідно з вимогами ст. 222-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 222 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, невиконанням рішення про заборону в'їзду в Україну, а також питання щодо реєстрації місця проживання (статті 200, 201, частина перша статті 203, стаття 203 1 (крім порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в'їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204, 205, 206).

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення й накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу. до положення до Управління державної міграційної служби України в Житомирські області, затвердженого наказом ДМС України від 18.07.2011 року № 28 основним завданням УДМС України як органу державної влади є, зокрема: реалізація на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з п.п. 28 п. 4 Положення про управління Державної міграційної служби в Житомирській області, затвердженого наказом Державної міграційної служби від 18.07.2011 року № 28, управління Державної міграційної служби в Житомирській області здійснює на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці державний контроль за дотриманням законодавства у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів у передбачених законодавством випадках, притягає порушників до адміністративної відповідальності.

Згідно п. 7 Положення, управління Державної міграційної служби в Житомирській області здійснює свої повноваження на території адміністративно-територіальної одиниці безпосередньо та через утворенні в установленому порядку територіальні підрозділи.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що відповідач мав повноваження щодо винесення оскаржуваної постанови відносно позивача.

Так, матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, складання протоколу за цим правопорушенням уповноваженою особою та притягнення у встановленому порядку до адміністративної відповідальності. Накладене на позивача адміністративне стягнення знаходиться в межах санкції відповідної статті КУпАП.

Враховуючи, що передбачене ч.1 ст.203 КУпАП правопорушення є триваючим, та виявлене відповідачем 28.02.2018 року, постанова про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЖТ 034053 від 28.02.2018 року винесена відповідачем в межах строку, встановленого ст.38 КУпАП.

Згідно з ст. 71 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чиє підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України не доведено у встановленому порядку, відсутність вчинення ним адміністративного правопорушення, та не надано доказів на спростування встановлених обставин справи.

Оскільки доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.