Справа № 1140/2993/18
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м.Кропивницький Справа № 1140/2993/18

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суд у складі головуючого судді Ю.П. Пасічника, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, надалі - позивач) до Управління Держпраці у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Дворцова, 24, , надалі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими особами від 24.10.2018р. №КР2502/42/АВ/ТД-ФС.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що за результатами інспекційного відвідування посадовими особами відповідача складено акт від 04.10.2018р. №КР2502/42/АВ та встановлено порушення вимог ст.ст. 21, 24 КЗпП України в частині допущення до роботи працівника без укладення трудового договору, у зв'язку з чим прийнято оскаржувану постанову про накладення штрафу.

Позивач не погоджується із застосуванням до нього штрафної санкції та вказує на процедурні порушення під час проведення інспекційного відвідування, оскільки, всупереч положенням ПКМУ від 26.04.2017р. №295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України, інспекційне відвідування фактично відбулось 03.10.2018р. без надання позивачеві направлення на проведення інспекційного відвідування, яке було надано лише 04.10.2018р. Крім того, позивач зазначив, що пояснення відібрані у працівників 03.10.2018р., тобто до моменту пред'явлення направлення на проведення інспекційного відвідування, а тому вказані пояснення не відповідають ознакам допустимого доказу для встановлення факту не оформлення найманого працівника.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду.

Відповідачем 20.11.2018р. подано відзив на позов, яким вимоги позивача не визнаються та вказується, що при прийняття оскаржуваних рішень посадові особи відповідача діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначені ПКМУ від 26.04.2017р. №295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого ПКМУ від 17.07.2013р. №509 (а.с. 30-34).

Ухвалою суду від 08.11.2018р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 26.11.2018р. (а.с.1).

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлялись належним чином (а.с.29). На адресу позивача, зазначену у позовній заяві направлялась кореспонденція, яка повернулась з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання» (а.с.50).

У зв'язку з неявкою позивача в судове засідання розгляд справи відкладено до 12.12.2018р. (а.с.47).

12.12.2018р. на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання через кліматичні умови (а.с.52).

Ухвалою суду від 12.12.2018р. розгляд справи було відкладено на 14.01.2019р. (а.с.60).

14.01.2019р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через захворювання (а.с.66-68).

Представником позивача не повідомлено про неможливість прибути в судове засідання.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

Таким чином, суд не знаходить підставі для відкладення розгляду справи.

Представником відповідача подано заяву про розгляд справи у письмовому провадженні (а.с.71).

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно протоколу судового засідання від 14.01.2019р. подальший розгляд справи вирішено здійснювати у письмовому провадженні (а.с.73).

Розглянувши долучені до справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

За змістом ч. 4 ст. 2 вказаного Закону заходи контролю здійснюються, в т.ч., органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Відповідно до п.п. 9 п. 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015р., Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці, застосування статті 259 Кодексу законів про працю України встановлено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів.

Підпунктом 5 п. 5 Порядку 295 передбачено, що інспекційні відвідування проводяться за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що посадовою особою відповідача, 03.10.2018р. на ім'я заступника керівника відповідача подано службову записку про те, що під час проведення інформаційно-роз'яснювальної роботи в м. Світловодськ, виявлено факт використання позивачем праці без оформлення трудових відносин (а.с.35).

03.10.2018р. відповідачем видано наказ №1347 про проведення інспекційного відвідування позивача з питань додержання законодавства про працю в термін з 03.10.2018р. по 04.10.2018р. (а.с.37).

На підставі вищевказаного наказу відповідачем виписано направлення на проведенням інспекційного відвідування від 03.10.2018р. №1347/02.8, яке, згідно особистого підпису позивача на примірнику направлення, ним отримано (а.с. 38).

03.10.2018р. посадовими особами відповідача здійснено інспекційне відвідування за місцем здійснення діяльності позивачем: м. Світловодськ, вул. Героїв України, 39, магазин «Суші з собою».

Результати інспекційного відвідування оформлено актом від 04.10.2018р. від 04.10.2018р. №КР2502/42/АВ (а.с.15-18).

Розділ ІІІ акту містить опис виявлених порушень, зокрема, встановлено, що гр. ОСОБА_2 стажується у позивача з 30.09.2018р. без укладення трудового договору, що також підтверджується особистими поясненнями гр. ОСОБА_2 (а.с.39). Вказані факти свідчить про порушення вимог ст.ст. 21, 24 КЗпП України.

У зв'язку з виявленими порушеннями відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень від 04.10.2018р. №КР2502/42/АВ/П (а.с.19) та прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 10.10.2018р. №КР2502/42/АВ/ТД (а.с.43).

24.10.2018р. відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №КР2502/42/АВ/ТД-ФС, якою до позивача застосовано штраф в розмірі 111690 грн. (а.с.13).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно вимог статей 21, 23, 24, 26 КЗпП України, не передбачена умова проходження стажування особою, яка має намір реалізувати свої здібності до праці шляхом укладення трудового договору.

Відповідно до положень статті 35 Закону України "Про зайнятість населення" від 05 липня 2012 року №5067-VІ, для безробітних може бути організовано стажування - як різновид підвищення кваліфікації робітників і фахівців з вищою освітою з метою засвоєння особою кращого вітчизняного чи зарубіжного досвіду, набуття практичних умінь і навичок щодо виконання обов'язків на займаній посаді або на посаді, на яку претендує безробітний. Однак, договір про професійне навчання безробітного у роботодавця, наказ роботодавця про організацію стажування безробітного, та програма стажування, як і будь - який документ, що вказував би на урегульованість відносин між позивачем та гр. ОСОБА_2, як між роботодавцем та безробітним по проходженню стажування за професією у відповідності до положень Закону України "Про зайнятість населення" від 05 липня 2012 року №5067-VІ які під час проведення інспекційного відвідування так і вході розгляду справи не надано.

Таким чином, проведеною відповідачем перевіркою, на підставі наданих документів та пояснень встановлено, що позивач будучи суб'єктом господарювання, відповідно до статей 50 Цивільного кодексу України, 124 Господарського кодексу України наділений правом залучення найманої праці до підприємницької діяльності і виступає однією із сторін трудового договору - роботодавцем.

На підставі вимог статті 21 КЗпП України, позивач зобов'язаний забезпечити реалізацію прав та свобод найманих працівників, на умовах встановлених законодавством про працю, згідно вимог статей 3, 24, 141 КЗпП України, але з 30.09.2018р. фактично допустила гр. ОСОБА_2 до виконання роботи, яка полягає у здійсненні нею приймання замовлень від покупців та здійснення розрахунків з ними, в режимі роботи з 14-00 до 19-00 год, але при цьому заробітну плату не отримувала.

Відповідно до вимог ч.5 ст.50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05 липня 2012 року №5067-VІ роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

У відповідності до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п.6 ч.1 ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору з фізичною особою додержання письмової форми є обов'язковим.

На виконання вимог ст.24 КЗпП України, згідно порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" на роботодавця покладено обов'язок повідомлення про прийняття працівника на роботу місцевий орган Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску.

Частиною 2 ст.30 Закону України "Про оплату праці" встановлено обов'язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

За ст.253 КЗпП України, особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивач використовувала найману працю гр. ОСОБА_2 без оформлення письмового трудового договору, без обліку виконуваної працівником роботи і бухгалтерського обліку витрат на оплату праці та без здійснення сплати єдиного страхового внеску на умовах та в розмірі встановленого чинним законодавством України.

У відповідності до ст.265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац 2 ч.2 ст.265 КЗпП України); порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати (абзац 8 ч.2 ст.265 КЗпП України).

Доводи викладені позивачем у позовній заяві не спростовують факту виявлених порушень трудового законодавства, а тому судом до уваги не приймаються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243, 246, 382, 255, 292-297, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Управління Держпраці у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Дворцова, 24, ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. Пасічник