Справа № 200/13772/18-а
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 р. Справа№200/13772/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Покровського об`єднаного Управління пенсійного фонду України Донецької області (85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, 13)
про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного Управління Пенсійного Фонду України Донецької області, у якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в перерахунку з одного виду пенсії на інший № 174732;
- зобов`язати Покровське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 липня 2018 року № 3288 про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.
Ухвалою суду від 10 грудня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі.
За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він перебуває на обліку в Покровському об`єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Донецької області з 20 липня 2016 року та отримує пенсію за віком з 01 червня 2015 року. Покійний чоловік позивача - ОСОБА_2 , знаходився на обліку в Покровському об`єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Донецької області з 20 липня 2016 року та отримував пенсію за віком, при тому, що мав групу інвалідності № 1-Б у зв`язку із трудовим каліцтвом (серія та номер МСЕК. 10 ДАВ 461207) з 17 червня 1999 року.
Зазначає, що 02 липня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у зв`язку із втратою годувальника її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області, і що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Своїм рішенням № НОМЕР_1 , копія якого була отримана позивачем при безпосередньому особистому зверненні до відповідача 22 листопада 2018 року, відповідачем було відмовлено позивачу у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. При цьому відповідач посилається на п. 2.2. Порядку подання та оформлення Документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок), зазначаючи в своєму рішенні, що цей пункт передбачає для призначення пенсії в разі втрати годувальника надання експертного висновку про встановлення причинного зв`язку смерті з трудовим каліцтвом або профзахворюванням та довідки про причину смерті. Вважає вказане рішення відповідача протиправним, таким що порушує права позивача та підлягає скасуванню.
В установлений судом строк відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи Донецького окружного адміністративного суду був наданий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог.
Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що у зв`язку із тим, що позивач не надав до Управління експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті з трудовим каліцтвом або профзахворюванням. Також вказує, що позивачем на надана довідка про причину смерті годувальника. На підставі вказаного Управлінням було відмовлено у перерахунку з одного виду пенсії на інший. Зазначає, що згідно пункту 4.2 постанови правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 «Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій» відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
З урахуванням викладеного відповідач вважає, що діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак просить у задоволенні позову відмовити.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , знаходиться на обліку в Покровському об`єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Донецької обліасті з 20.07.2016 року та отримує пенсію за віком з 01.06.2015 року. Місцем реєстрації Позивача відповідно до паспорту громадянина України, серія НОМЕР_3 виданого Центрально міським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області 12.05.2000 року, є АДРЕСА_2 .
19 липня 2016 року в Управлінні соціального захисту населення Мирноградської міської ради ОСОБА_1 отримала довідку № про взяття на облік як внутрішньо перемішена особа за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно з паспортними даними позивача, 06 листопада 1970 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про смерть від 24 травня 2018 року серія НОМЕР_4 , виданого Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, зокрема, довідкою Покровського ОУПФУ Донецької області від 29 листопада 2018 року, ОСОБА_2 отримував пенсію за віком за період з січня по травень 2018 року у розмірі 13 730,00 гривень (разом за весь період 54 920,00 гривень).
02 липня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у зв`язку із втратою годувальника її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області, і що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Рішенням Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України № 174732, копія якого була отримана позивачем при безпосередньому особистому зверненні до відповідача 22 листопада 2018 року, відповідачем було відмовлено позивачу у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, оскільки позивач не надав до Управління експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті з трудовим каліцтвом або профзахворюванням та довідку про причину смерті годувальника.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову виходячи з наступного.
Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Спірні правовідносини регулюються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058 IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) та Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"»
Відповідно до преамбули зазначеного закону, цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Згідно із статтею 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Відповідно до частини 2 статті 7 Закону № 1058 пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 8 Закону № 1058 визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно з приписами статті 10 Закону № 1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, спірним питанням у даній справі є правомірність відмови у призначенні позивачу пенсії за втратою годувальника.
Відповідно до приписів статті 36 Закону № 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Частиною 2 зазначеної статті визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Питання щодо досягнення позивачем пенсійного віку не є спірним у даній справі.
Як вбачається зі змісту спірного рішення відповідач зазначає: «При перерахунку розглянуті такі документи: заява, свідоцтво про смерть годувальника, свідоцтво про укладення шлюбу, довідки з місця проживання.
При вивчені пенсійної справи померлого годувальника ОСОБА_2 встановлено що пенсіонер був інвалідом внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.
Відповідно до п. 2.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення пенсії в разі втрати годувальника надається експертний висновок про встановлення причинного-зв`язку смерті з трудовим каліцтвом або профзахворюванням.
Заявницею не було надано довідку про причину смерті годувальника.
Таким чином прийнято рішення відмовити в перерахунку пенсії ОСОБА_1 в разі втрати годувальника відповідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щодо посилання відповідача на ті обставини, що померлий чоловік позивача був інвалідом, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_2 отримував пенсію за віком. Тому суд вважає, ці обставини такими, що не мають відношення до спірних правовідносин.
Щодо пункту 2.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджений «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок № 22-1).
Відповідно до пункту 1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.
Згідно із приписами пункту 1.7 Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Проте, відповідачем не доведено виконання приписів вказаного пункту.
Розділом II Порядку № 22-1 визначений перелік документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.
Так, пунктом 2.2, на який посилається відповідач у спірному рішенні визначено: «До заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1 - 4 пункту 2.1 цього розділу.
Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК.
До заяви про призначення пенсії по інвалідності військовослужбовців строкової служби додається копія свідоцтва про хворобу, видана і завірена військовим комісаріатом за місцем зняття військовослужбовця з військового обліку, або довідка військово-лікарської комісії. Якщо інвалідність настала після звільнення з військової служби, то замість копії свідоцтва про хворобу подаються довідка військового комісаріату про проходження військової служби із зазначенням дати призову, дати і підстави звільнення з військової служби та висновок МСЕК про те, що інвалідність пов`язана з проходженням військової служби.».
З аналізу зазначеної норми вбачається, що мова йде виключно про призначення пенсії про призначання пенсії по інвалідності.
Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_2 помер внаслідок захворювання серця, тобто не пов`язано з трудовим каліцтвом або профзахворюванням.
Як вбачається з матеріалів справи 24 травня 2018 року рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у цивільній справі № 233/2559/18 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Костянтинівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи в певний час заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи в певний час задоволена.
Встановлений факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Ленковці Шепетівського району Хмельницької області, та який був зареєстрований у АДРЕСА_2 , - ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка, Донецької області, Україна.
Як вбачається зі змісту вказаного рішення чоловік заявниці ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Ленковці Шепетівського району Хмельницької області, та був зареєстрований разом із дружиною у АДРЕСА_2 . Помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за вказаним постійним місцем проживання у м. Макіївка, у зв`язку з чим видано лікарське свідоцтво про смерть № 189 від 05.05.2018 року та медична довідка про причину смерті. Причиною смерті ОСОБА_2 зазначені «Хронічна серцево-судинна недостатність. Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба серця». Також заявницею одержано свідоцтво про смерть чоловіка від 07.05.2018 року № НОМЕР_5 , видане Макіївським міським відділом ЗАГС. Заявниця поховала чоловіка на кладовищі м. Макіївки, що підтверджується накладною на придбання похоронних належностей і квитанцією про їх сплату від 05.05.2018 року, та фотознімками місця поховання із відповідною табличкою на якій зазначені прізвище, ім`я та по-батькові похованого « ОСОБА_2 », а також дати народження та смерті останнього: « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».
Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області також зазначено, що перелічені документи про смерть ОСОБА_2 видані закладом охорони здоров`я та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, тобто є недійсними та не створюють юридичних наслідків. Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Крім того, Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області враховано норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області прийнято до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, судом враховані висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, судом встановлено, що причиною смерті ОСОБА_2 є «Хронічна серцево-судинна недостатність. Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба серця», що не пов`язано з трудовим каліцтвом або профзахворюванням.
Відповідно до приписів пункту 2.3 Порядку №22-1, яким регулюється перелік документів, необхідних для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника взагалі не передбачено надання експертного висновку про встановлення причинного-зв`язку смерті з трудовим каліцтвом або профзахворюванням.
Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року суд відстрочив позивачу сплату судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. до ухвалення судового рішення у справі.
Нормами частини 2 статті 133 КАС України встановлено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.
Згідно з положеннями частини 1 статті 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь Державного бюджету України.
Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Покровського об`єднаного Управління пенсійного фонду України Донецької області (85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, 13) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в перерахунку з одного виду пенсії на інший № 174732, прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 02 липня 2018 року № 3288.
Зобов`язати Покровське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 липня 2018 року № 3288 про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири гривні) 80 копійок на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - 0001, , код банку 820019, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 10 січня 2019 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Абдукадирова К.Е.