Справа № 0540/7598/18-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року справа №0540/7598/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді -Міронової Г.М., суддів Геращенка І.В., Компанієць І.Д., за участю секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю представника третьої особи Цирі С.М., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року (у повному обсязі складено 01 жовтня 2018 року у м. Слов'янськ) у справі № 0540/7598/18-а (головуючий І інстанції - Лазарєв В.В.) за позовом ОСОБА_2 до Калінінського районного відділу державної виконавчої служби м. Донецька Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, треті особи - Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області, Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 27.08.2018 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Калінінського районного відділу державної виконавчої служби м. Донецька Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, треті особи - Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області, Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, в якому просила стягнути заборгованість із заробітної плати за вересень 2014 року в сумі 2587, 61 грн., за жовтень в сумі 2587, 61 грн., за листопад 2014 року в сумі за даними відповідача, заборгованість з компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 12.09.2011 року п 11.09.2012 року у кількості 06 календарних днів та компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 12.09.2014 року по 28.11.2014 року у кількості 05 календарних днів в сумі за даними відповідача, встановити судовий контроль за виконанням постановленого судового рішення, зобов'язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення (а.с. 4-6).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року у справі № 0540/7598/18-а, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю (а.с. 84-87).

Позивач із таким судовим рішенням не погодилась, звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування підстав зазначила, що під час розгляду справи № 805/3709/17-а, суд дійшов до висновку, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, зазначивши, що позивач не перебувала у трудових відносинах з відповідачем - Головним територіальним управлінням юстиції в Донецькій області та трудовий договір з даною юридичною особою не укладала, а тому, за висновком суду, Головне територіальне управління юстиції в Донецькій області є неналежним відповідачем у даній справі. Належним відповідачем, за висновком суду, є Калінінське районне управління юстиції у м. Донецьку. Втім, під час повторного звернення позивача з даним позовом до Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, суд першої інстанції дійшов висновку, що останній також не є належним відповідачем у справі. На переконання апелянта рішення суду порушує принцип верховенства права і створює правову невизначеність у питанні, хто саме є належним відповідачем у цій справі, адже ніхто із роботодавців, записаних у її трудовій книжці, судами не визнаний належним відповідачем за цим позовом (а.с. 97-99).

Позивач та відповідач до судового засідання не прибули, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Представник третьої особи проти доводів апеляційної скарги заперечував. Він пояснив, що нарахована позивачеві до сплати сума заробітної плати і компенсацій обліковується на депозитному рахунку ГТУЮ, отримати яку позивач може за умови прибуття на контрольовану територію з документами, що посвідчують особу або з відкриттям рахунку в банківській установі з повідомленням реквізитів 3-й особі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши суддю - доповідача, пояснення третьої особи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_2 у період з 24.10.2011 року по 28.11.2014 року працювала на посаді головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Калініського районного управління юстиції у м. Донецьку, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 (запис № 13) (а.с. 11-12).

Наказом Головного управління юстиції у Донецькій області від 24.11.2014 року № 3299б/1 ОСОБА_2 з 28 листопада 2014 року звільнено з посади головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку за відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України. Призначено виплатити ОСОБА_2 компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 12.09.2011 року по 11.09.2012 року у кількості 06 календарних днів, компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 12.09.2014 року по 28.11.2014 року у кількості 05 календарних днів ( а.с.13-17, 29-30).

Відповідно до ч. 6 ст. 36 КЗпП України, вiдмова працiвника вiд переведення на роботу в iншу мiсцевiсть разом з пiдприємством, установою, органiзацiєю, а також вiдмова вiд продовження роботи у зв'язку iз змiною iстотних умов працi є пiдставою припинення трудового договору.

З розрахункових листків ОСОБА_2, за вересень 2014 року заробітна плата складає 2587,61 грн., за жовтень 2014 року - 2587,61 грн., за листопад 2014 року - 2637,55 грн, компенсація за невикористану відпустку (січень 2015 року) - 973,396 грн (а.с.47-48).

10 жовтня 2017 року позивач, засобами електронного зв'язку звернулась до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою, в якій просила надати довідку про розмір нарахованої заробітної плати за 6 місяців, з 01.05.2014 року по 28.11.2014 року помісячно та довідки за останні два місяці, що передують звільненню з розшифровкою кількості виходів. Одночасно, позивач просила виплатити їй заборгованість із заробітної плати, а також виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку (а.с.52).

За результатами розгляду заяви позивача, відповідач, листом від 10.10.2018 року за вих. № П-368-2124 повідомив позивача, що з урахуванням Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року N 595, виплата заборгованості по заробітній платі особам, які перебували у трудових відносинах з Головним територіальним управлінням юстиції, можлива лише за умов переміщення таких осіб в населенні пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення осіб підтверджується довідкою, виданою відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року N 509. Для виплати заборгованості по заробітній позивачу запропоновано надати заяву та копію довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, та районів проведення антитерористичної операції, завірену належним чином, або надати особисто до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.53).

Позивач із такими діями позивача не погодилась та звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимоги, заявлені в даному адміністративному позові вже були предметом розгляду у справі № 805/3709/17-а, за яким прийнято вмотивоване рішення, яке набрало законної сили, яким відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що ОСОБА_2 не зверталась до відповідача із вимогою про виплату заборгованості з заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку, як того вимагають норми трудового законодавства.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Як зазначалось вище, позивач працювала на посаді головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку.

Статтею 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

За приписами статті 4 Закону № 108/95-ВР джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України.

Статтею 116 КЗпП України визначені строки розрахунку при звільненні.

Так, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Матеріали справи свідчать, що у день звільнення позивач не працювала, тому відповідач не міг провести з нею повний розрахунок по заробітній платі, як це передбачено чинним законодавством.

Разом з тим, позивач має право на виплату заборгованості з заробітної плати, оскільки, як свідчать матеріали справи, у відповідача перед позивачем існує заборгованість із заробітної плати.

Що стосується компенсації за невикористану відпустку, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 74 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Аналогічні приписи містяться в Законі України «Про відпустки».

Матеріали справи свідчать, що за невикористання 11 календарних днів відпустки за минулі періоди, позивачу нараховано компенсацію у розмірі 973 грн 39 коп.

Зазначена компенсація повинна бути виплачена позивачу, як того вимагає чинне трудове законодавство.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим посилання Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у листі від 10 жовтня 2017 року № П-368-2124 на Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року N 595 та на зобов'язання позивача надати копію довідки внутрішньо переміщеної особи, оскільки відповідна довідка необхідна для отримання пенсій та інший соціальних виплат і не потрібна для отримання заборгованості по заробітній платі.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Як вже зазначалось вище, позивач, 10 жовтня 2017 року зверталась до відповідача із заявою з проханням виплатити виплатити їй заборгованість із заробітної плати, а також виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунк.

Однак, зазначена заява надіслана позивачем засобами поштового зв'язку.

Приписами статті 5 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що заявник може направляти письмове звернення з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що електронне звернення громадян підлягає розгляду, проте, не може бути підставою для виплати грошових коштів, оскільки не ідентифікує особу.

Відомості про особисте звернення позивача до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі та виплати компенсації за невикористану відпустку в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачу, оскільки заявлені позовні вимоги є передчасними.

Вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та зобов'язання подати звіт про виконання судового рішення також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від вище заявлених позовних вимог.

Щодо посилання апелянта, хто повинен бути належним відповідачем у справі про стягнення заборгованості з заробітної плати та компенсації за невикористану частину відпустки, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про таке.

Під час розгляду справи № 805/3709/17-а, Донецьким окружним адміністративним судом визнано неналежним Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області Головне Територіальне управління юстиції в Донецькій області, як відповідача у справі з посиланням на те, належним відповідачем у справі Калінінське районне управління юстиції у м. Донецьку. В свою чергу, Донецький апеляційній адміністративний суд дійшов до висновку, що суд повинен був залучити до участі у справі Калінінське районне управління юстиції у м. Донецьку у якості третьої особи без згоди позивача, зазначивши, що звернення позивача до неналежного відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Слід зазначити, що відповідно до п.п. 5.5 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Сєвастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 року № 1707/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.2011 року за № 759/19497, Головне територіальне управління юстиції Міністерства юстиції здійснює централізований бухгалтерський облік витрат на утримання районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних, міждержавних відділів державної виконавчої служби, відділів, нотаріальних контор.

Таким чином, за змістом цієї норми, нарахування та виплата заробітної плати працівникам відділів ДВС відноситься до повноважень Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, що, в свою чергу, свідчить про те, Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області є належним відповідачем у цій категорії справ.

Разом з тим, як зазначалось вище, ОСОБА_2, при розгляді справи № 805/3709/17-а відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та виплати компенсації за невикористану відпустку з тих підстав, що вона особисто не зверталась до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою щодо цього.

В матеріалах справи наявна довідка від 05.03.2018 року за № 7-5-229 за змістом якої нарахована позивачеві сума заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку з відрахуванням обов'язкових платежів і зборів становить 6931, 36 грн. і знаходиться на депозитному рахунку ГТУЮ у Донецькій області (а.с. 49).

За таких обставин у позивача відсутній спір, обумовлений нормами трудового законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року у справі № 0540/7598/18-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 15 січня 2019 року.

Судді Г.М. Міронова

І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць