Справа № 400/2949/18
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 січня 2019 р. № 400/2949/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагар В. С. з розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Миколаївського обласного військового комісаріату, вул. Спаська, 33, Миколаїв, 54030

про:визнання протиправною бездіяльність та стягнення підйомної допомоги в сумі 10962,60 грн.,

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати йому підйомної допомоги при переведені до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на його користь невиплачену підйомну допомогу у розмірі 10962,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем в порушення вимог Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі Закон № 2011) відповідач не нарахував та не виплатив йому підйомну допомогу, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою від 03.12.2018 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі та ухвалив слухати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначив у відзиві, що відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати підйомної допомоги, оскільки відповідно до п. 17 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року № 389 «Про затвердження Положення про військові комісаріати», фінансове і матеріальне забезпечення заходів, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, які проводяться військовими комісаріатами, здійснюється за рахунок і в межах коштів державного бюджету, а також інших джерел, не заборонених законодавством. Відповідачем розрахунок потреби коштів для виплати підйомної допомоги було направлено до забезпечуючого фінансового органу 07.11.2018 року за вих. № 4/6932 та 07.12.2018 року № 4/7680. Однак кошти для виплати підйомної допомоги до ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходили.

Відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі -КАС України), суд здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у період з 1994 року по 06 липня 2018 року проходив військову службу у Збройних силах України.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) № 152 від 21.06.2018 року позивача відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу",п. «а» (у звязку із закінченням строку контракту) звільнено з військової служби у запас.

Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 06.07.2018 р. № 158, позивач виключений зі списків особового складу, всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 та направлений на військовий облік до Вітовського районного військового комісаріату Миколаївської області.

Під час проходження військової служби приймав участь у бойових діях по захисту територіальної цілісності України, отримав статус учасника бойових дій та відповідне посвідчення серії НОМЕР_1 .

Позивач в період з 04.11.2016 року по 04.06.2017 року проходив військову службу на посаді начальника штабу першого заступника командира 1- го гарматного артилерійського дивізіону40 окремої артилерійської бригади (військова частина НОМЕР_2 ). Відповідно до наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 04.06.2017 року № 76 ОСОБА_1 призначено на посаду старшого офіцера відділу військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.09.2017 року№ 158, зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення.

При звільненні з військової служби 06.07.2018р. позивачу не виплачена підйомна допомога при переведені з військової частини НОМЕР_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 у вересні 2017 року.

08.10.2018 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату підйомної допомоги.

22.10.2018 року за вих. № 4/6504 відповідачем надано відповідь на звернення позивача, якою повідомлено, що документи на виплату підйомної допомоги опрацьовані, перевірені посадовою особою оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та нарахована відповідна підйомна допомога в сумі 10962,60 грн., направлені заявки до забезпечуючого фінансового органу 05.04.2018 року та 08.10.2018 року. Відповідачем зазначено, що орієнтовно фінансування очікувалось на жовтень 2018 року.

На час звернення до суду позивачу не виплачена підйомна допомога.

Надаючи правову оцінку з приводу наявності у позивача права на проведення індексації його доходів, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини першої статті 9-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (надалі Закон № 2011) встановлено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується, зокрема, підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Аналогічні положення викладені і в пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.06.1992 № 332 Про вдосконалення грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України.

Враховуючи наведене суд зазначає, що підйомна допомога є одним із видів соціального забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, виплата якої є обов`язковою після фактичного їх прибуття в пункт нової постійної дислокації військової частини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 809/1936/15 (К/9901/6889/18).

Як встановлено судом, позивач був зарахований до особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку зі зміною місця служби, а саме: прибуття з Військової частини НОМЕР_2 , місце дислокації якої знаходиться у м. Первомайськ, Миколаївської області.

Отже, зважаючи на те, що позивач був переведений для проходження служби з Військової частини НОМЕР_2 , місце дислокації якої знаходиться у м. Первомайськ, Миколаївської області до ІНФОРМАЦІЯ_1 (м. Миколаїв, Миколаївська область), суд вважає, позивач мав цілком обґрунтоване право на отримання підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення.

Щодо зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд ураховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення, а тому відмовляє у встановленні судового контролю за виконанням рішення в даній справі.

З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги при переведені до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) невиплачену підйомну допомогу у розмірі 10962,60 грн. (десять тисяч дев`ятсот шістдесят дві гривні шістдесят копійок).

4. В решті позовних вимог відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. С. Брагар