Справа № 500/2361/18
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/4370/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОМ-Інвест-Буд" на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року про повернення позовної заяви, постановлену суддею Баб»юк П.М. у м.Тернополі, у справі № 500/2361/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОМ-Інвест-Буд" до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2018 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОМ-Інвест-Буд" звернувся до суду з позовом до відповідача - Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради Горішного М.В. №12-378/27 від 22.10.2018, відповідно до якої ТзОВ "ТОМ-Інвест-Буд" визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», та накладено штраф в сумі 66276 грн.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивачем в межах наданого судом строку усунуто недоліки позовної заяви.

Згідно з частиною 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справеливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред'явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

За правилами ч.1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви, зокрема, з»ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлені статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України. Також статтею 161 КАС України визначено перелік документів, що додаються до позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Оскільки позовна заява ТзОВ "ТОМ-Інвест-Буд" подана без додержання вимог, передбачених ст.ст. 160, 161 КАС України, ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року таку залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення виявлених недоліків.

Зі змісту ухвали слідує, що позивачем у позовній заяві не підтверджено про неподання іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав та не долучено доказів про сплату судового збору у встановленому законом розмірі.

Згідно з наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення ф. 119, копію ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем отримано 12.11.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частиною восьмою вказаної статті останній день строку триває до двадцять четвертої години, але якщо в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку (ч. 9 ст. 120 КАС України).

Згідно з ч. 5 ст. 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п'яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

З урахуванням наведеної норми для вирішення питання про повернення позовної заяви суд першої інстанції має п'ять днів, а відтак прийняття процесуального рішення про повернення позовної заяви в наступний день після закінчення строку, встановленого судом для усунення недоліків, є передчасним.

Тобто процесуальним законом передбачено повернення позовної заяви за умови невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду. Водночас повернення позовної заяви не повинно створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що повертаючи позовну заяву у зв'язку з невиконанням вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, суддя повинен, дотримуючись правил обчислення процесуальних строків, пересвідчитись, що вжив вичерпні заходи для належного виконання заявником судового рішення, та врахував всі обставини, у тому числі і передбачений максимальний строк пересилання поштових відправлень.

З наявних в матеріалах справи доказів слідує, що позивач у строк, встановлений ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року про залишення позовної заяви без руху, усунув недоліки позовної заяви, однак суд першої інстанції, не врахувавши строків на доставку документів поштовим зв'язком, дійшов передчасного висновку щодо повернення такої.

Так, відповідно до вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 07 листопада 2018 року, останнім днем для усунення недоліків є 22 листопада 2018 року.

Суд першої інстанції, встановиши, що станом на 23 листопада 2018 року документів на усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, на адресу суду від позивача не надходило, застосував наслідки, передбачені п.1 ч.4 ст. 169 КАС України.

Однак, як слідує з матеріалів справи, позивач на виконання вимог ухвали звернувся до суду із заявою про усунення недоліків, яка містить письмове підтвердження, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до відповідача - Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови від 22.10.2018 про накладення штрафу на ТзОВ "ТОМ-Інвест-Буд", та до неї долучено оригінал платіжного доручення №4068 від 20.11.2018 про сплату позивачем судового збору в сумі 1762,00 грн.

Зазначена заява позивачем скерована на адресу суду поштовим зв'язком 21 листопада 2018 року, про що свідчить відбиток поштового штемпеля, проставлений відділенням поштового зв»язку на конверті, отримана судом 23 листопада 2018 року та зареєстрована за вх.№ 13886/18 від 23.11.2018.

Наведені обставини в своїй сукупності під час прийняття процесуального рішення залишилися поза увагою суду першої інстанції, що має наслідком його скасування.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви є передчасним та необґрунтованим.

Відповідно до частини 2 ст. 6, частин 1, 2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Водночас судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справа «Меньшакова проти України» (Заява №377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 242, 308, 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОМ-Інвест-Буд" задовольнити, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року про повернення позовної заяви у справі № 500/2361/18 - скасувати.

Направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. О. Большакова
В. Я. Макарик