Справа № 826/3892/18
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 листопада 2018 року №826/3892/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправними дій (бездіяльності) та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі також - суд) звернувся ОСОБА_2 (далі також - позивач, ОСОБА_1 з позовом до Національної поліції України (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо визначення тривалості стажу служби в поліції, зазначений у наказі від 12.02.2018 № 116 о/с, 23 роки 1 місяць 1 день;

- зобов'язати відповідача внести зміни до наказу від 12.02.2018 № 116/0, зарахувавши до стажу служби в поліції час служби в органах внутрішніх справ та час служби в поліції з 07.11.12015 по 12.02.2018 включно, визначивши стаж служби позивача в поліції 23 роки 6 місяців 19 днів;

- визнати протиправним ненадання відповідачем відповіді на заяву позивача від 16.02.2018 та ненадання витребуваних ним документів у встановлений Закон України «Про звернення громадян» 15-денний строк;

- зобов'язати відповідача розглянути заяву про призначення пенсії за вислугу років та виконати вимоги пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1;

- визначити відповідачу розумний строк для виконання рішення суду - 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили;

- постановити окрему ухвалу щодо притягнення до відповідальності посадових осіб Національної поліції, чиї дії визнано протиправними при обчисленні стажу служби позивача в поліції.

Позов мотивовано неправильним визначенням відповідачем тривалості стажу служби позивача в поліції та відмовою перерахувати цей стаж, що позбавило його можливості реалізувати право на оформлення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Крім того, звернення позивача про перерахунок стажу та надання запитуваних ним документів розглянуте з порушенням встановленого Закону України «Про звернення громадян» 15-денного строку.

Відповідач у письмовому відзиві зазначив про необґрунтованість позовної заяви, просив відмовити у її задоволенні, стверджуючи про правильний обрахунок стажу служби позивача в поліції, оскільки до цього періоду не підлягає включенню час роботи позивача з 26.06.2017 по 04.12.2017 (5 місяців) на посаді головного фахівця відділу житлово-побутового забезпечення управління з питань забезпечення та розвитку Державної кримінально-виконавчої служби України Міністерства юстиції України, що охоплюється періодом вимушеного прогулу, оскільки така робота не є службою позивача в поліції, окрім того, Державна кримінально-виконавча служба України Міністерства юстиції України протягом указаного періоду роботи позивача сплачувала до Пенсійного фонду України страхові внески, тоді як відповідачем такі внески не сплачувались.

Також відповідач не погоджується з доводами позивача про порушення встановленого частиною першою статті 20 Закону України «Про звернення громадян» строку розгляду його звернення, вважаючи, що його заява потребувала додаткового вивчення, а тому для її розгляду застосовується місячний термін.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується записами в трудовій книжці позивача, з 01.08.1994 він проходив службу в органах внутрішніх справ, в тому числі з 07.11.2015 по 12.02.2018 в Національній поліції України.

Так, згідно з наказом Національної поліції України від 07.11.2015 № 82 о/с позивача прийнято на службу до Національної поліції України на посаду начальника сектору Департаменту превентивної діяльності.

Наказом Національної поліції України від 22.02.2016 № 114 о/с позивача звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію України» через службову невідповідність.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2017 у справі № 826/3409/16, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2018, зокрема:

- визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України від 22.02.2016 № 114 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектору Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України з 23.02.2016;

- стягнуто з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 237630,00 грн. (двісті тридцять сім тисяч шістсот тридцять гривень нуль копійок).

Вказаним судовим рішенням, зокрема встановлено, що період вимушеного прогулу позивача у зв'язку з протиправним звільненням зі служби в поліції становить з 23.02.2016 по 30.11.2017.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Наказом Національної поліції України від 18.01.2018 № 37 о/с на виконання вищевказаного судового рішення позивача поновлено на попередній посаді з 23.02.2016 та виплачено йому грошове забезпечення за час вимушено прогулу.

Наказом Національної поліції України від 12.02.2018 № 116 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Згідно з указаним наказом станом на день звільнення позивача його стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років становить 23 роки 01 місяць 01 день, вислуга років у пільговому обчисленні - 00 років 01 місяць 01 день.

Вважаючи, що відповідач неправильно обрахував стаж його служби в поліції, позивач звернувся до Національної поліції України із заявою про перерахунок стажу служби в поліції, видачу довідки за останні 24 календарних місяці, що передували його звільненню зі служби в поліції, та грошовий атестат, відповідь на звернення просив надати у 15-денний строк відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

В казане звернення отримане та зареєстроване відповідачем 16.02.2018 за № А-413.

Листом від 07.03.2018 № А-177/12/1/2/02-2018 Національна поліція України повідомила ОСОБА_1 про те, що на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2017 у справі № 826/3409/16 його поновлено на відповідній посаді, однак вирішення питання щодо обчислення йому вислуги років для призначення пенсії з урахуванням висновків цього судового рішення є передчасним, оскільки рішення оскаржене в апеляційному порядку.

Також повідомлено, що відповідно до пункту 3 розділу ІУ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 № 216, поліцейським, які звільняються з призначенням пенсії, грошовий атестат на руки не видається, а передається разом з іншими документами до підрозділу відповідного органу поліції, який здійснює підготовку та подання до органів, що призначають пенсії. Інших підстав для видачі грошового атестату поліцейським не передбачено.

Згідно з додатком до листа позивачу надано запитувану ним довідку на 1 аркуші.

Водночас позивач листом від 05.03.2018 надіслав до Національної поліції України заяву про призначення пенсії від 05.03.2018.

Листом від 30.03.2018 року № А-53/48-2018 Національна поліція України повідомила позивача про відсутність підстав для оформлення йому пенсії та подачі документів до органів Пенсійного фонду України у зв'язку з відсутністю у нього необхідного для цього стажу служби в поліції.

Не погоджуючись із визначенням Національною поліцією тривалості стажу служби позивача в поліції 23 роки 1 місяць 1 день, позивач звернувся до суду з позовною заявою, при вирішенні якої суд виходить із наступного.

Згідно з частинами першою та другою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, яке гарантується загальнообов'язковим державним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій тощо.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 4 названого Закону встановлено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Їм надається також право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом, незалежно від місця проходження військової служби.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Так, зокрема за змістом статті 12 названого Закону пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Як вбачається з матеріалів справи, звільнення позивача зі служби в поліції відбулося 12.02.2018, тобто в період, визначений статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що дає йому право на отримання пенсії за вислугу років за умови наявності вислуги 23 роки 6 місяців і більше.

Відмовляючи позивачу в оформленні та подачі до органів Пенсійного фонду України документів для призначення пенсії за вислугу років листом від 30.03.2018 № А-53/48-2018, Національна поліція виходила з того, що при звільненні позивача зі служби в поліції стаж його служби в поліції становить 23 роки 01 місяць 01 день. Відповідачем визнається та обставина, що до цього стажу не включено період роботи позивача в Державній кримінально-виконавчій служби України Міністерства юстиції України з 26.06.2017 по 04.12.2017, а саме 05 місяців 09 днів, і цей період охоплюється періодом вимушеного прогулу з 23.02.2016 по 30.11.2017 внаслідок протиправного звільнення позивача.

Копією трудової книжки позивача підтверджується прийняття його на роботу до Державної кримінально-виконавчої служби України Міністерства юстиції України на посаду головного фахівця відділу житлово-побутового забезпечення з 26.06.2017. Запис про звільнення позивача з цієї посади в трудовій книжці відсутній, проте зі змісту позовної заяви та відзиву відповідача вбачається, що сторони не заперечують час припинення роботи ОСОБА_1 в указаній державній установі 04.12.2017, що відповідно до частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не потребує доказування.

Оцінивши доводи відповідача щодо правомірності неврахування ним періоду з 26.06.2017 по 04.12.2017 до стажу служби позивача в поліції, суд не погоджується з такими діями Національної поліції та вважає, що вказаний період безпідставно не зарахований до стажу служби позивача в поліції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 59 Закону України «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до статті 66 названого Закону, поліцейський не може під час проходження служби займатися іншою оплачуваною діяльністю, крім науково-педагогічної, наукової або творчої.

Згідно зі статтею 78 цього ж Закону стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про Національну поліцію» службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Частинами другою-третьою статті 77 вищевказаного Закону встановлено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення, день звільнення вважається останнім днем служби.

Відповідно до частин першої-другої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В трудовій книжці ОСОБА_1 містяться записи щодо його служби в Національній поліції України з 07.11.2015 по 12.02.2018.

Суд враховує, що зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 служби у період з 23.02.2016 по 30.11.2007 має певні особливості, оскільки цей період є часом вимушеного прогулу позивача, який був незаконно звільнений і поновлений на роботі за рішенням суду.

Пунктом 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, передбачено, що в разі незаконного звільнення працівника і поновлення його на попередній роботі запис про звільнення визнається недійсним.

Стаж роботи особи, яка була незаконно звільнена, а потім поновлена, вважається безперервним і така особа вважається застрахованою особою.

Аналогічної правової позиції дотримувався і Вищий адміністративний суд України в рішенні від 11 червня 2015 року у справі №299/1737/13-а.

Відтак, стаж служби позивача в Національній поліції України з 07.11.2015 по 12.02.2018, який охоплює період його вимушеного прогулу, що в свою чергу поглинає період його роботи в Державній кримінально-виконавчій службі України Міністерства юстиції України з 26.06.2017 по 04.12.2017, вважається безперервним, а позивач вважається застрахованою особою.

Отже, відповідач безпідставно не врахував до стажу служби позивача в поліції період з 26.06.2017 по 04.12.2017, що за підрахунками суду становить 05 місяців 08 днів.

Доводи Національної поліції України стосовно того, що вказаний період роботи позивача в Державній кримінально-виконавчій службі України Міністерства юстиції України, не може зараховуватися до стажу роботи позивача в поліції, оскільки в цій державній установі позивач отримував заробітну плату і ця державна установа безпосередньо сплачувала за нього до Пенсійного фонду України страхові внески, не заслуговують на увагу суду, оскільки на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2017 у справі № 826/3409/16 відповідачем сплачено позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням, який обчислено з його середньої заробітної плати, що в свою чергу передбачає необхідність сплати відповідачем страхових внесків.

Суд вважає, що у зв'язку з протиправним звільненням Національною поліцією України позивача зі служби в поліції факт сплати/несплати тією чи іншою уповноваженою особою страхових внесків не може позбавляти позивача права на зарахування усього періоду вимушеного прогулу до його страхового стажу в поліції без будь-яких виключень із нього.

При цьому частиною другою статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що для осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована. Таким чином, дохід у вигляді середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час вимушеного прогулу є базою нарахування та утримання єдиного внеску, що також підтверджується листом Державної фіскальної служби України від 13.01.2016 № 402/6/99-99-17-03-03-15. Отже всі, хто працював під час вимушеного прогулу мають факт подвійної сплати єдиного соціального внеску, бо це прямо передбачено законом.

Відтак, за підрахунками суду в цілому стаж служби позивача в поліції за період з 01.08.1994 по 12.02.2018 становить 23 роки 06 місяців 11 днів, тоді як позивач помилково вважає, що 23 роки 06 місяців 19 днів, а відповідач безпідставно визначив 23 роки 01 місяць 1 день.

Враховуючи викладене, позовна вимога позивача про визнання протиправними дій Національної поліції України щодо визначення тривалості стажу його служби в поліції 23 роки 01 місяць 01 день, зазначеного в наказі від 12.02.2018 № 116 о/с, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Водночас суд вважає необґрунтованою вимогу позивача про зобов'язання відповідача внести зміни до наказу від 12.02.2018 № 116/0, зарахувавши до стажу служби в поліції час служби в органах внутрішніх справ та час служби в поліції з 07.11.12015 по 12.02.2018 включно, визначивши стаж служби позивача в поліції 23 роки 6 місяців 19 днів, що пояснюється тим, що повноваження щодо внесення змін до актів, виданих Національною поліцією України, належать виключно цьому суб'єкту владних повноважень і є її дискреційними повноваженнями.

Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року в справі № 21-87а13.

Суд не вправі втручатися в реалізацію Національною поліцією України дискреційних повноважень щодо внесення змін до прийнятого наказу від 12.02.2018 № 116 о/с в частині визначення стажу служби позивача в поліції, оскільки до повноважень суду належить здійснення перевірки актів суб'єктів владних повноважень на предмет їх відповідності вимогам, встановленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому за змістом пункту 2 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України позивач має право звернутися до адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, якщо вважає, що цим рішенням порушено його права, свободи або законні інтереси.

У разі задоволення позову може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 1 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з приписами частини другої статті 9 зазначеного Кодексу суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» вказав, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. З рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2008 року у справі «Каіч та інші проти Хорватії» вбачається, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Держава несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема, через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та визнати протиправним і скасувати наказ Національної поліції України від 12.02.2018 № 116 о/с в частині визначення його стажу служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільнення зі служби в поліції - 23 роки 01 місяць 01 день. Водночас, суд вважає за доцільне зобов'язати відповідача провести перерахунок виплачених позивачу коштів при звільненні з огляду на те, що стаж його служби в поліції становить 23 роки 06 місяців 11 днів.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, щодо звільнення позивача зі служби у поліції 12.02.2018, та вислугу в поліції, що становить 23 роки 06 місяців 11 днів, суд дійшов висновку про наявність у такому разі визначених статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років. Тому Національна поліція України листом від 30.03.2018 № А-53/48-2018 безпідставно відмовила позивачу в оформленні та подачі до органів Пенсійного фонду документів для призначення йому пенсії за вислугу років, не виконавши вимоги пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1.

Пунктом 12 вищевказаного Порядку, визначено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.

У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Відтак, вимога позивача про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення йому пенсії за вислугу років та виконання вимог пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, вимогу позивача про визнання протиправним ненадання Національною поліцією України відповіді на заяву позивача від 16.02.2018 та витребуваних документів у 15-денний строк, встановлений Законом України «Про звернення громадян».

Судом встановлено, що вищевказане звернення позивача надійшло до відповідача та було зареєстроване 16.02.2018 за № А-413.

Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Указана правова норма не вказує на те, що терміни розгляду звернень громадян обраховуються в робочих днях. З огляд на те, що одним із установлених термінів є місячний термін, суд вважає за можливе дійти висновку про обчислення решти термінів у календарних днях.

За змістом частини другої статті 19 указаного Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, поміж іншого, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Листом від 07.03.2018 № А-177/12/1/2/02-2018 Національна поліція України повідомила ОСОБА_1 про те, що на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2017 у справі № 826/3409/16 його поновлено на відповідній посаді, однак вирішення питання щодо обчислення йому вислуги років для призначення пенсії з урахуванням висновків цього судового рішення є передчасним, оскільки рішення оскаржене в апеляційному порядку.

Також повідомлено, що відповідно до пункту 3 розділу ІУ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 № 216, поліцейським, які звільняються з призначенням пенсії, грошовий атестат на руки не видається, а передається разом з іншими документами до підрозділу відповідного органу поліції, який здійснює підготовку та подання до органів, що призначають пенсії. Інших підстав для видачі грошового атестату поліцейським не передбачено.

Додатком до вказаного листа зазначено запитувану позивачу довідку на 1 аркуші.

Наданим Національною поліцією України витягом із журналу вихідної кореспонденції підтверджується направлення 12.03.2018 на адресу позивача листа від 07.03.2018 № А-177/12/1/2/02-2018.

Згідно з нормативами пересилання поштових відправлень, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, нормативний строк пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку для міста Києва становить 4 дні.

Як зазначив позивач, указаний лист він отримав 16.03.2018, що відповідає установленому нормативу.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідь Національною поліцією України на звернення позивача була надана йому більш як через 20 днів.

При цьому відповідач не виклав суду своїх доводів щодо неможливості розглянути звернення позивача у 15-денний термін та необхідність додаткового вивчення порушених ним питань, що зумовлювало необхідність їх розгляду у місячний термін.

Аналіз змісту вищевказаного листа Національної поліції України від 07.03.2018 № А-177/12/1/2/02-2018 дає підстави суду стверджувати, що відповідач не опрацьовував порушене ОСОБА_1 питання щодо обчислення його вислуги років для призначення пенсії, вважаючи це передчасним до набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2017 у справі № 826/3409/16, яка була оскаржена відповідачем в апеляційному порядку.

Щодо надання позивачу запитуваних ним документів, то усі вони перебували в розпорядженні Національної поліції України і їх надання не потребувало додаткового опрацювання.

Зважаючи на викладене, відповідачем безпідставно не дотримано вимогу Закону України «Про звернення громадян» стосовно розгляду в 15-денний строк звернення позивача.

Крім того, суд погоджується з позивачем щодо необґрунтованої відмови надати йому запитуваний грошовий атестат, оскільки позивач звільнявся за власним бажанням без призначення пенсії, тоді як пунктом 3 розділу IV Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 № 216, на який посилається відповідач, встановлено, що грошовий атестат на руки не видається поліцейським, які звільняються з призначенням пенсії. Такий атестат передається разом з іншими документами до підрозділу відповідного органу поліції, який здійснює підготовку та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів. Інші пункти розділу IV згаданого Порядку, якими передбачено випадки видачі грошового атестату, не містять заборон щодо видачі звільненому поліцейському грошового атестату.

Такі дії відповідача є наслідком недотримання ним встановленої частиною другою статті 19 Закону України «Про звернення громадян» щодо обов'язку об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги громадян.

Доцільно зауважити, що, не зважаючи на вказане порушення, позивач не просить суд зобов'язати відповідача розглянути його звернення та надати відповідь на нього відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян», тому суд не вбачає необхідності визначити такий обов'язок Національної поліції України. До того ж, задоволення судом інших вимог позивача, в тому числі з урахуванням виходу суду за межі позовних вимог, є достатнім для поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими, що зумовлює їх часткове задоволення судом.

При зверненні до суду позивач сплати судовий збір в розмірі 1 409,60 грн., що підтверджується квитанціями від 05.03.2018 та 22.03.2018.

Отже, на підставі частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку із частковим задоволенням позову стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір у розмірі 1 057,00 грн.

Водночас суд не вбачає підстав для задоволення клопотань позивача про встановлення відповідачу 10-денного строку для виконання рішення суду з дня набрання цим рішенням законної сили та постановлення окремої ухвали щодо притягнення до відповідальності посадових осіб Національної поліції України у зв'язку з неправильним обчислення стажу служби позивача в поліції.

Згідно з частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд, так само як і питання про постановлення чи непостановлення окремої ухвали суду щодо притягнення до відповідальності посадових осіб.

Аналогічний правовий висновок викладений в рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 805/402/18-а.

При цьому, визначальним критерієм при вирішенні питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень подати звіт є наявність підстав вважати, що він буде ухилятися від його належного та своєчасного виконання.

У даному випадку судом не встановлено достатніх та необхідних підстав для застосування частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України з АС України з огляду на те, що судом не встановлено жодних обставин, які будуть свідчити про те, що рішення суду, постановлене за результатами розгляду справи по суті, після набрання ним законної сили залишиться невиконаним відповідачем або буде ним виконуватися не в розумні строки, або неналежним чином. З огляду на це суд не знаходить правових підстав для задоволення вимог позивача щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Статтею 249 Кодексу адміністративного судочинства України визначено підстави для постановлення судом окремої ухвали.

Так, зокрема, згідно з частинами першої-другою указаної статті суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Зі змісту викладеного вбачається, що постановлення окремої ухвали також є правом суду та вирішується на його розсуд.

Наразі суд не вбачає необхідності для постановлення окремої ухвали, вважаючи, що задоволення вимог позивача є достатнім для поновлення його прав, порушених відповідачем.

Приймаючи до уваги викладене в сукупності, керуючись статтями 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (04211, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Національної поліції України (01601, м.Київ, вул.Академіка Богомольця, 10, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Національної поліції України щодо визначення тривалості стажу служби ОСОБА_1 в поліції 23 роки 1 місяць 1 день, зазначеного в наказі від 12.02.2018 № 116 о/с.

3. Вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним і скасувати наказ Національної поліції України від 12.02.2018 № 116 о/с в частині визначення стажу служби ОСОБА_1 в поліції для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільнення зі служби в поліції - 23 роки 01 місяць 01 день.

4. Зобов'язати Національну поліцію України здійснити перерахунок виплачених ОСОБА_1 коштів при звільненні, враховуючи стаж його служби в поліції 23 роки 06 місяців 11 днів.

5. Зобов'язати Національну поліцію України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.03.2018 про призначення пенсії за вислугу років та виконати вимоги пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1.

6. Визнати протиправними дії Національної поліції України щодо розгляду отриманого 16.02.2018 звернення ОСОБА_1 з порушенням установленого Законом України «Про звернення громадян» 15-денного строку та не в повному обсязі .

7. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

8. Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України сплачений ним судовий збір в сумі 1 057,00 грн. (однієї тисячі п'ятдесят сім гривень нуль коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко