Справа № 810/351/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/351/18 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до начальника Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області Сенько Ліди Іванівни про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Сенько Ліди Іванівни, керівника Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари за ненадання ОСОБА_5 відповіді відповідно до Закону України «Про звернення громадян»; за відмову надати інформацію щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_5, за відмову надати інформацію щодо виконання рішення Броварського міськрайонного суду від 07.08.2012 справа №1007/3814/2012;

- зобов'язати керівника Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари Сенько Ліду Іванівну надати ОСОБА_5 відповідь відповідно до Закону України «Про звернення громадян», надати інформацію щодо пенсійного забезпечення позивача, надати інформацію щодо виконання рішення Броварського міськрайонного суду від 07.08.2012 у справі № 1007/3814/2012;

- визнати протиправними дії (бездіяльність) керівника Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари Сенько Ліду Іванівну щодо не нарахування пенсійних виплат ОСОБА_5 відповідно до статті 22 Закону №2262-ХІІ, на виконання рішень судів, з невідомого ОСОБА_5 часу, на думку ОСОБА_5 - з часу переведення обрахування пенсійних виплат відповідно до статті 21 Закону №2262-ХІІ;

- зобов'язати керівника Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари Сенько Ліду Іванівну нарахувати пенсійні виплати позивачу відповідно до статті 22 Закону №2262-ХІІ з часу переведення на обрахування пенсійних виплат відповідно до статті 21 Закону №2262-ХІІ;

- зобов'язати керівника Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари Сенько Ліду Іванівну компенсувати завдані ОСОБА_5 матеріальні збитки в розмірі 100 000 грн. та стягнути з відповідача кошти в розмірі 100 000 грн. за ненадання належної відповіді на звернення позивача; кошти за порушення прав позивача, гарантованих ст. ст. 22, 24, 58 Конституції України, за узурпацію прав позивача при одноособовій зміни пенсійних обрахувань позивачу, в результаті чого позивачем протягом тривалого строку була недоотримана пенсія в передбаченому законодавством та рішенням судів розмірі;

- зобов'язати керівника Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари Сенько Ліду Іванівну компенсувати ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та стягнути кошти в розмірі 100 000 грн. за порушення прав позивача, гарантованих ст. ст. 22, 24, 57, 58 Конституції України, за узурпацію прав позивача при одноособовій зміни пенсійних обрахувань позивачу, за дискримінаційні дії при зміні пенсійних виплат позивачу як соціально незахищеній особі, в той час державним службовцям, працівникам правоохоронних органів та суддям не зменшували, чим було завдано ОСОБА_5 тяжких моральних страждань.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 закрито провадження у справі у частині позовних вимог про:

- визнання протиправними дій (бездіяльності) Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо не нарахування пенсійних виплат ОСОБА_5 відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з моменту початку обрахування його пенсії відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов'язання Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області нарахувати ОСОБА_5 пенсійні виплати відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з моменту початку обрахування його пенсії відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, що полягають у відмові у розгляді звернення ОСОБА_5 від 21.09.2017 №711/Л-01;

- зобов'язано Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області розглянути звернення ОСОБА_5 від 21.09.2017 №711/Л-01. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивачем 15.01.2018 було заявлено клопотання про залучення до справи співвідповідача, уточнення до апеляційної скарги, у задоволенні якого судом було відмовлено з таких підстав.

У цьому клопотанні позивач просить залучити співвідповідачем Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, а також заявляє вимоги до нього.

Відповідно до частин першої-другої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частинами п'ятою-дев'ятою статті 160 КАС встановлені вимоги до змісту позовної заяви, а статтею 161 КАС перелік та вимоги документів, що додаються до неї.

Так, відповідно до пунктів 2, 4, частини п'ятої статті 160 КАС в позовній заяві зазначаються: 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Відповідно до пунктів 7, 9 частини першої статті 4 КАС суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Як вбачається з позовної заяви, вимоги позивача звернені безпосередньо до Сенько Ліди Іванівни як начальника Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, а тому належним відповідачем у справі є саме вона.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що норми КАС не передбачають можливості зміни позовних вимог на стадії апеляційного провадження. Відповідно до частини п'ятої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що вказане клопотання подано після спливу строку апеляційного оскарження, а зміна апеляційної скарги відповідно до частини першої статті 303 КАС допускається лише протягом строку на апеляційне оскарження.

З цих підстав, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні поданого позивачем клопотання.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 21 вересня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою (вх. №711/Л-01 від 21.09.2017), у якій зазначив, що Броварським міськрайонним судом у справі №1007/3814/2012 було прийняте рішення, яким встановлено, що пенсія ОСОБА_5 має виплачуватись у розмірі 110% прожиткового мінімуму, у зв'язку з чим заявник вимагав (а.с. 25):

- виконати рішення Броварського міськрайонного суду від 07.08.2012 у справі №1007/3814/2012 та нарахувати ОСОБА_5 пенсію у розмірі 110% від мінімального розміру пенсії з 01.11.2012;

- повідомити, чи отримував ОСОБА_5 на момент прийняття рішення суду пенсійні виплати відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- повідомити коли ОСОБА_5 отримував пенсійні виплати у розмірі 110% прожиткового мінімуму та надати всі розрахунки пенсійних виплат, які позивач мав отримувати на виконання даного рішення суду;

- повідомити, чи виконане зазначене рішення суду або про підстави невиконання рішення суду, яке набрало законної сили;

- повідомити підстави ненадання до Броварського міськрайонного суду рішення Київського апеляційного суду від 01.06.2011 у справі №2а-1322/10.

Листом від 27.09.2017 №711/Л-01 Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області повідомило позивача, що управлінням уже розглядались аналогічні звернення позивача, у зв'язку з чим відповідач відмовився розглядати заяву ОСОБА_5 від 21.09.2017 вх. №711/Л-01 (а.с. 26).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що лист відповідача від 22.08.2017 №614/Л-01 не містив відповіді на звернення позивача у частині, що стосувалась виконання або причин невиконання рішення суду у справі №1007/3814/2012. Також суд зазначив, що матеріалами справи не підтверджується, а судом не встановлено наявність причинного зв'язку між протиправними діями відповідача під час розгляду його звернення та душевними стражданнями, про які стверджує позивач.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно частини першої статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду (частина перша статті 7 Закону № 393/96-ВР).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 10.08.2017 звернувся до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою (вх. №614/Л-01 від 10.08.2017), у якій просив:

- повідомити про дії, стосовно заяви від 26.07.2017, зареєстрованої під № 4210 про переведення на пенсію за віком та обчислення пенсії відповідно до статей 6 та 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням часу додаткового страхового стажу; надати всі розрахунки, проведені на виконання цієї заяви; повідомити чи було ОСОБА_5 переведено на пенсію за віком або підстави відмови в даному переведенні; надати всі розрахунки пенсійних виплат в разі отримання пенсійних виплат відповідно до статей 6 та 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та пенсії за віком.

- здійснити перерахунок пенсійних виплат відповідно рішення ВАС України від 07.09.2016 у справі № 361/807/15; надати всі перерахунки пенсії заявнику стосовно даного рішення суду.

- повідомити чи виконано рішення Броварського міськрайонного суду від 07.08.2012 у справі №1007/3814/2012, та коли ОСОБА_5 отримував пенсійні виплати в розмірі 110% мінімальної пенси за віком, або повідомити підстави невиконання рішення суду що набрало чинності; надати всі розрахунки пенсійних виплат, які позивач мав отримувати на виконання даного рішення суду в розмірі 110 % мінімальної пенсії за віком.

- повідомити, які Закони набрали чинності з 01.11.2011, які були підставою для позбавлення ОСОБА_5 прав на вибір пенсійних виплат у розмірі, встановленому рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2011, справа №2а-1322/10, та підтверджені Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.03.2013, що пенсія позивачу має становити згідно статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», 110 % від 3,5 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», + 25% як постраждалому від ЧАЄС, коли та ким позивача було позбавлено прав гарантованих Конституцією України, та хто є рабовласником заявника; надати всі розрахунки пенсійних виплат з 01.11.2011 у разі якщо позивач отримував даний розмір пенсійних виплат, встановлених судовим рішенням.

Листом від 22.08.2017 №614/Л-01 Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надало відповідь на вказане зверення.

Позивач 21 вересня 2017 року повторно звернувся до начальника Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою (вх. №711/Л-01 від 21.09.2017), у якій зазначив, що Броварським міськрайонним судом у справі №1007/3814/2012 було прийняте рішення, яким встановлено, що пенсія ОСОБА_5 має виплачуватись у розмірі 110% прожиткового мінімуму, у зв'язку з чим заявник вимагав (а.с. 25):

- виконати рішення Броварського міськрайонного суду від 07.08.2012 у справі №1007/3814/2012 та нарахувати ОСОБА_5 пенсію у розмірі 110% від мінімального розміру пенсії з 01.11.2012;

- повідомити, чи отримував ОСОБА_5 на момент прийняття рішення суду пенсійні виплати відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- повідомити коли ОСОБА_5 отримував пенсійні виплати у розмірі 110% прожиткового мінімуму та надати всі розрахунки пенсійних виплат, які позивач мав отримувати на виконання даного рішення суду;

- повідомити, чи виконане зазначене рішення суду або про підстави невиконання рішення суду, яке набрало законної сили;

- повідомити підстави ненадання до Броварського міськрайонного суду рішення Київського апеляційного суду від 01.06.2011 у справі №2а-1322/10.

Листом від 27.09.2017 №711/Л-01 відповідач повідомив позивача, що управлінням уже розглядались аналогічні звернення позивача, у зв'язку з чим відповідач відмовився розглядати заяву ОСОБА_5 від 21.09.2017 вх. №711/Л-01 (а.с. 26).

Так, частиною другою статті 8 Закону № 393/96-ВР не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Водночас, звернення від 10.08.2017 №614/Л-01 не містило наявних у зверненні від 21.09.2017 №711/Л-01 вимог позивача:

- повідомити, чи отримував ОСОБА_5 на момент прийняття рішення суду пенсійні виплати відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- повідомити підстави ненадання до Броварського міськрайонного суду рішення Київського апеляційного суду від 01.06.2011 у справі №2а-1322/10.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що лист відповідача від 22.08.2017 №614/Л-01 не містив відповіді на звернення позивача у частині, що стосувалась виконання або причин невиконання рішення суду у справі №1007/3814/2012, а тому відповідач необґрунтовано відмовив у розгляді звернення від 21.09.2017 вх. №711/Л-01.

Водночас, визнаючи протиправними дії та зобов'язуючи Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області вчинити дії, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області не є та не було залучене відповідачем у даній справі. Позовні вимоги заявлені саме до начальника Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області Сенько Ліди Іванівни, на ім'я якої і було адресоване спірне звернення позивача та за підписом якої така відповідь на звернення і задавалася.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду в частині задоволених позовних підлягає зміні із зазначенням належного відповідача - начальника Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області Сенько Ліди Іванівни.

Щодо позовних вимог про відшкодування шкоди та виплату коштів, колегія суддів зазначає таке.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічну позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року по справі №815/7401/16.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 ЦК передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З пункту 5 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 вбачається, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином для вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Кожна із цих складових є обов'язковою умовою для відшкодування завданої шкоди. При цьому, враховуючи специфіку адміністративних правовідносин, відповідно до 1173 ЦК вина органу місцевого самоврядування як обов'язкова підстава матеріальної відповідальності виключається.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції у цій частині позовних вимог, колегія суддів наголошує на тому, що будь-яких доказів того, що оскаржувані дії відповідача будь-яким чином вплинули на стан здоров'я позивача, спричинили погіршення його стану, позивачем не надано. Саме лише посилання на протиправність дій суб'єкта владних повноважень та незадовільний стан здоров'я недостатньо для прийняття рішення про відшкодування шкоди.

Також судом апеляційної інстанції не встановлено наявність причинного зв'язку між протиправними діями відповідача під час розгляду його звернення та душевними стражданнями, про які стверджує позивач. Суд також враховує, що позивач не надав жодних доказів в обґрунтування розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 грн.

Окрім того, позивач не надав до суду будь-яких доказів заподіяння йому оскаржуваною бездіяльністю матеріальних збитків.

Сам по собі факт ненадання повної відповіді на звернення не означає заподіяння матеріальної чи моральної шкоди.

Враховуючи, що позивачем не було надано належних та достатніх доказів заподіяння відповідачем йому матеріальної чи моральної шкоди, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення в частині задоволених позовних вимог та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову щодо відшкодування шкоди.

Що стосується апеляційної скарги в частині решти позовних вимог (щодо нарахування та виплати пенсії), то колегія суддів наголошує на тому, що вони не були розглянуті судом першої інстанції по суті у зв'язку із прийняттям рішення про закриття в їх частині провадження. Тому, переглядаючи оскаржуване рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року суд апеляційної інстанції не може розглядати ці вимоги по суті, а тому апеляційна скарга в цій також не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині задоволених позовних вимог із зазначенням належного відповідача.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Змінити рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року, виклавши абзаци другий та третій резолютивної частини у такій редакції:

«Визнати протиправними дії начальника Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області Сенько Ліди Іванівни, що полягають у відмові у розгляді звернення ОСОБА_5 від 21.09.2017 №711/Л-01.

Зобов'язати начальника Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області розглянути звернення ОСОБА_5 від 21.09.2017 №711/Л-01».

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов