Справа № 280/4494/18
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року Справа № 280/4494/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69001) про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

25.10.2018 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач або ГУ ДФС), в якій позивач просить суд: скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.05.2018 №0-0832 в сумі 24120,42 грн. за формою «Ф» за платежем - «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідачем, відносно позивача, 24.05.2018 було прийнято податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» № 0-0832, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості 18010300» в сумі 24120,42 грн. Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стала несплата позивачем як власником нежитлової будівлі податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік. Позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки за цільовим призначенням належна позивачу будівля є виробничою базою та офісом. При цьому, відповідно до положень пп. «є» п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств не є об'єктом оподаткування податку на майно. На думку позивача, право на отримання пільги мають як юридичні, так і фізичні особи.

Із урахуванням викладених в позові обставин, позивач вважає, що у відповідача не було правових підстав для визначення йому податкового зобов'язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості» у 2017 році, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню (а.с. 4-8).

Ухвалою суду від 30.10.2018 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 21.11.2018 (а.с. 2).

12 листопада 2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№36279), в якому зазначено, що згідно ст. 1 Конвенції про допомогу у випадках виробничого травматизму від 08.07.1964 р. №121, термін «промислове підприємство» охоплює всі підприємства, які належать до таких галузей економічної діяльності: добувна промисловість, переробна промисловість, будівництво, електроенергія, газ, водопостачання і санітарне обслуговування, транспорт, склади і служби зв'язку. Нежитловий комплекс ОСОБА_1, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, неможливо віднести до об'єктів визначених п.п. 266.2.2 «є» п. 266.2 ст. 266 ПК України, та стверджувати, що дане нерухоме майно не є об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Також, ГУ ДФС вважає, що сам позивач документально не підтвердив відповідності споруд державному класифікатору будівель та спору ДК 018-20000, затвердженого наказом №2/507 від 17.08.2000 року Державним комітетом Украй стандартизації,метрології та сертифікації.

Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. (а.с. 27-28).

Протокольною ухвалою суду від 21.11.2018 підготовче засідання відкладено до 29.11.2018.

26 листопада 2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№38266) в якій позивач посилається на ч.3 ст.27 Бюджетного кодексу України, якою встановлено, що закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим. Рішенням 13 сесії Мелітопольської міської ради Запорізької області VII скликання від 14.07.2017 №1/4 встановлено порядок по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів житлової та нежитлової нерухомості на території м. Мелітополя, оприлюднення та введення його в дію відбулось значно пізніше. Отже, оскільки податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, був запроваджений у м. Мелітополі пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, та з огляду на неможливість зміни елемента податку пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, спірна ППР підлягає скасуванню.

Підтримує заявлені вимоги в повному обсязі (а.с. 40-41).

Ухвалою суду від 29.11.2018 підготовче засідання відкладено до 11.12.2018.

11 грудня 2018 року від представника позивача надійшли заперечення (вх.№40515) в яких зазначено, що відповідно до пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Рішення сесії Мелітопольської міської ради Запорізької області № 1/4 від 14.07.2016 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів житлової та нежитлової нерухомості на території м. Мелітополь» було оприлюднене у засобі масової інформації газеті «Новий день» у номері від 14.07.2016. Отже, за загальним правилом рішення про встановлення місцевих податків та зборів було офіційно оприлюднене відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період) (а.с. 49-50).

В ході підготовчого провадження представниками сторін надані пояснення та документи на обґрунтування їх правових позицій.

Ухвалою суду від 11.12.2018 закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті на 10.01.2019.

10 січня 2019 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№1017) обґрунтоване недостатньою кількістю працівників та необхідністю додаткового часу для надання доказів по справі.

В зв'язку з закінченням процесуальних строків розгляду справи, в задоволенні клопотання представника відповідача слід відмовити.

10 січня 2018 року від представника позивача надійшла заява (вх.№1078) про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

З урахуванням вимог ст.ст. 194, 205, 229 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження та на підставі наявних у ній доказів.

Суд, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини адміністративної справи та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) є фізичною особою - підприємцем.

До видів діяльності позивача за КВЕД належать: механічне оброблення металевих виробів (основний) (25.62); оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткованням (46.61); неспеціалізована оптова торгівля (46.90); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20); ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення (33.12) (а.с. 11).

15.08.2018 між Мелітопольською міською радою Запорізької області, в особі Мелітопольського міського голови Мінька Сергія Анатолійовича з однієї сторони та позивачем з іншої сторони було укладено Договір оренди земельної ділянки (далі - Договір від 15.08.2018, а.с. 14-16), за умовами якого Мелітопольська міська рада Запорізької області надає, а позивач приймає, відповідно до рішення сесії Мелітопольської міської ради від 30.03.2018 №1/18, в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (п.1 Договору від 15.08.2018).

Відповідно до п.3 Договору від 15.08.2018 на земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна: нежитлова будівля (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.11.2008 №20841792) (а.с. 14).

Пунктами 15 та 16 Договору від 15.08.2018 встановлено, що в оренду передається земельна ділянка для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Цільове призначення земельної ділянки: 11:02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (а.с. 14 зворотній бік).

Згідно з п.8 Договору від 15.08.2018, його укладено на 25 років, починаючи з дати його державної реєстрації.

Орендна плата вноситься орендарем (ОСОБА_1) у грошовій формі (національній валюті України - гривнях) у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 35808,58 грн. на загальну площу земельної ділянки в рік і вноситься орендарем щомісячно по 1/12 частини від загальної річної орендної плати на рахунок орендодавця (п. 9 Договору від 15.08.2018 , а.с. 14).

На зазначеної земельній ділянці знаходиться нежитлова будівля загальною площею 1168,1 кв.м., яка належить на праві власності позивачу. Право власності виникло на підставі рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 09.10.2008 №214/1. Це, зокрема, підтверджується Свідоцтвом на право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради 07.11.2008 (а.с. 12).

Цільове призначення земельної ділянки, на якій розташоване вищезазначене нерухоме майно, розміщення виробничої бази та офісу, що підтверджується листом КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 24.01.2017 №154 (а.с. 13).

Як вбачається з відзиву на позовну заяву та матеріалів справи, на підставі наявних у відповідача відомостей, в автоматичному режимі засобами ІС «Податковий блок, ним відносно позивач сформовано податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» від 24.05.2018 № 0-0832, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості» в сумі 24120,42 грн. (а.с. 9).

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення направлено на адресу позивача та отримано ним, що не заперечується представниками сторін.

Оцінюючи правомірність нарахування відповідачем позивачу за 2017 рік податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIІI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України, було введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з п.п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п.266.3.1, п.п.266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

У свою чергу, за приписами п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. При цьому, законодавець не визначає жодних обмежень щодо використання чи невикористання таких об'єктів.

Верховний Суд у своїй постанові по адміністративній справі з подібних правовідносин за позовом фізичної особи-підприємця до Кам'янець-Подільської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області зазначив, що Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000 (постанова Верховного Суду від 31.01.2018 по справі № 822/2624/16, № 71939089 в Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що основними видами діяльності позивача за КВЕД-2010 є механічне оброблення металевих виробів (основний) (25.62); оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткованням (46.61); неспеціалізована оптова торгівля (46.90); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20); ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення (33.12). На земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2), розташована нежитлова будівля. Згідно з Свідоцтвом про право власності від 07.11.2008, власником об'єкта нерухомого майна є позивач (а.с. 12).

Отже, оскільки будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств не є об'єктом оподаткування у розумінні з п.п. «є» 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а належна позивачу частина комплексу будівель та споруд, у свою чергу, за своїми характеристиками та цільовим використанням відповідає категорії будівель промисловості, суд вважає, що у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за 2017 рік за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості».

Доводи представника відповідача про те, що належний позивачу нежитловий комплекс за своїми параметрами не відноситься за Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 до виробничих корпусів, цехів, складських приміщень, промислових підприємств суд не приймає до уваги, оскільки з матеріалів справи судом встановлено, що позивачу на праві власності належить комплекс споруд (виробничі та офісні приміщення). Як зазначає позивач, він здійснює діяльність у власних нежитлових приміщеннях. Отже, суд робить висновок, що належні позивачу нежитлові приміщення дійсно відноситься до промислових будівель, які, у свою чергу не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Із урахуванням викладених вище обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно нарахував позивачу суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, за 2017 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач, на переконання суду, обґрунтував та довів протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з огляду на відсутність у відповідача підстав для нарахування позивачу у 2017 році податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості.

У свою чергу, відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів і мотивів, за наявності яких суд мав би право відступити від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 по адміністративній справі № 822/2624/16.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а відтак - адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією №18097430 від 22.10.2018 (а.с. 3) підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 704,80 грн. Отже, відповідна сума підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69001) про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 24.05.2018 № 0-0832, прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості» за 2017 рік у розмірі 24120,42 грн.

Судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.) присудити на користь позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (, 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Кисіль