Справа № 761/36129/17
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення ОСОБА_2 № 49/17 від 21.09.2017 року, винесену в.о. директора Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96 КпАП України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2, згідно розпорядження Київського міського голови № 54 від 09.02.2015 року тимчасово очолює як виконуючий обов'язки директора КП "Київське комунальне автотранспортне підприємство № 2737, засновником якого являється Київська міська рада. Для забезпечення здійснення діяльності підприємства Київською міською радою передано підприємству у постійне користування земельну ділянку АДРЕСА_1. На цій земельній ділянці розташовані об'єкти нерухомості та обладнання, передані КП "Київське комунальне автотранспортне підприємство № 2737" в повне господарське відання Київською міською державною адміністрацією згідно наказу № 100 від 09.10.2000 року. Серед об'єктів нерухомості, переданих в повне господарське відання та облікованих на балансі КП "Київське комунальне автотранспортне підприємство № 2737" наявні такі будівлі, позначені в дод. 2 до наказу № 100 від 09.10.2000 року як: будівля головного корпусу № 1, ангар металевий № 7 (в додатку № 349), будівля КТП № 3, будівля мийки № 4, будівля № 6, будівля № 5, адміністративна будівля № 2. Ангар металевий № 7, введений в експлуатацію Київською міською радою у 1992 році. Металевий павільйон площею 100 кв.м, який був об'єктом перевірки, був збудований і введений в експлуатацію Київською міською радою у 2006 році, про що свідчить Рішення Київської міської ради від 16.03.2006 року № 22/3313. Позивач вказує, що вказані будівлі були передані від Київської міської ради до комунального підприємства та з моменту передачі жодних будівельних робіт очолюване Позивачем підприємство не проводило.

Також, Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною, незаконною та такою, що підлягає скасування. Так, як зазначає Позивач, відмітка у протоколі про те, що він начебто відмовився від підпису у ньому та отримання копії протоколу не відповідає дійсності, оскільки для його складання його ніхто не викликав та про існування протоколу та постанови Позивачу стало відомо лише 27.09.2017 року. Окрім того, Відповідачем було грубо порушено його права при притягненні до адміністративної відповідальності, оскільки частина статті, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності не відповідає санкції статті, яку накладено на нього постановою № 49/17 від 21.09.2017 року. Належних та допустимих доказів вини позивача у порушенні законодавства у сфері містобудівної діяльності не має, оскільки перевірка Відповідачем була проведена незаконно, фактів самовільного будівництва очолюваним Позивачем підприємством встановлено не було. Крім того, Позивач вказує, що, винесений Відповідачем припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил буквально зупинить роботу очолюваного ним підприємства.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Постанову про притягнення ОСОБА_2 № 49/17 від 21.09.2017 року, винесену в.о. директора Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_3, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96 КУпАП України визнано протиправною та скасовано.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_2 у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що під час перевірки вищезазначений наказ Головного управління з питань Київської міської державної адміністрації від 09.10.2000 року № 100 не був наданий посадовій особі Департаменту. Крім того, вказаний наказ був витребуваний Окружним адміністративним судом м. Києва в процесі розгляду справи № 826/12913/17 за адміністративним позовом КП «Київське комунальне автотранспортне підприємство № 2737» до Департаменту про скасування постанови про порушення у сфері містобудівної діяльності. Таким чином, судом першої інстанції під час винесення рішення по зазначеній справі не прийнято до уваги докази, що подавались Департаментом, чим порушено норми матеріального та процесуального, що у подальшому призвело до винесення неправильного рішення.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

За приписами частини 5 статті 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, КП «Київське комунальне автотранспортне підприємство № 2737», директором якого є Позивач на праві повного господарського відання закріплено металевий ангар площею 444,8 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується наказом Головного управління з питань майна Київської міської державної адміністрації № 100 від 09 жовтня 2000 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Згідно з рішенням Київської міської ради № 222/3313 від 16 березня 2006 року, по АДРЕСА_1 на території КП «Київське комунальне автотранспортне підприємство № 2737» розташований металевий павільйон площею 100 кв.м.

21 серпня 2017 року головним державним інспектором інспекційного відділу № 2 управління контролю за будівництвом ОСОБА_4 проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об'єкті Комунального підприємства "Київське комунальне автотранспортне підприємство № 2737", а саме "будівництво металевого павільйону та ангару на АДРЕСА_1 у Подільському районі м.Києва".

Відповідно до направлення для проведення планового (позапланового) заходу від 21 серпня 2017 року підставою проведення перевірки зазначено - звернення ГО "Стоп корупції" від 11 серпня 2017 року № 670/11-08-17.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 11 вересня 2017 року, за результатами позапланової перевірки, виявлено порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а саме: за вищевказаною адресою на території Комунального підприємства "Київське комунальне автотранспортне підприємство № 2737" побудовані нежитлові будівлі, а саме: металевий павільйон площею 100 кв. м та металевий ангар площею 444,8 кв.м, без документів, які надають право на виконання будівельних робіт та експлуатуються без прийняття в експлуатацію, чим порушено п. 8 ст. 39 Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Постановою по справі про адміністративне правопорушення № 49/17 від 21 вересня 2017 року в.о. директора Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_3 було визнано в.о. директора Комунального підприємства "Київське комунальне автотранспортне підприємство № 2737" ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на час закінчення будівельних робіт із реконструкції нежитлового приміщення та початку використання об'єкту Закон, на підставі якого на Позивача накладено штраф (Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» в редакції від 19.01.2012 року), не діяв, останнє виключає можливість притягнення позивача до відповідальності на підставі цього закону.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, частиною 1 ст. 96 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за "порушення вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів чи споруд".

За приписами ч. 8 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038-VІ), експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону № 3038-VІ прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Положеннями статті 1 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" визначено, що правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб'єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Вчинення суб'єктами містобудування правопорушень у сфері містобудівної діяльності тягне за собою відповідальність, передбачену цим та іншими законами України.

Абзацом 4 пунктом 6 частини 2 статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" передбачено, що суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію - у розмірі 90 мінімальних заробітних плат.

За приписами частини 1 статті 34 Закону № 3038-VІ замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Водночас, ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", який набрав чинності 12.03.2011 року, визначає порядок прийняття в експлуатацію, після набрання ним чинності, закінчених будівництвом об'єктів та містить заборону на експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, за час його дії, тобто посилює відповідальність порушників. Цей Закон не містить застережень про поширення його дії на відносини, які виникли до набрання ним чинності.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року по справі № 826/12913/17 адміністративний позов КП "Київське комунальне автотранспортне підприємство № 2737" задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про накладення штрафу від 21 вересня 2017 року № 56/17/073-8616. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2018 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року залишено без змін.

Також, Окружним адміністративним судом м. Києва по справі № 826/12913/17 встановлено, що "в процесі розгляду справи було витребувано тексти копій наказів Головного управління з питань майна Київської міської державної адміністрації від 05.10.2000 року № 95 та від 09.10.2000 року № 100 та всю наявну інформацію щодо господарського відання нежитлових будівель - металевого павільйону та металевого ангару за адресою: Стеценка, 20а, з моменту реєстрації та введення в експлуатацію останніх. Як вбачається з отриманих судом доказів, зазначені в акті перевірки будівлі були закріплені за позивачем наказом № 183 від 06.05.2006 року та № 100 від 09.10.2000 року, тобто вже існували станом на 2006 та 2000 роки відповідно".

Разом з тим, питання щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів було вперше врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449, однак ця постанова стосувалася лише об'єктів державного замовлення. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не включених до державного замовлення, мав визначатися Радою Міністрів Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Міністерством інвестицій і будівництва.

З дня набрання чинності у листопаді 1994 року Закон України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" № 208/94-ВР (далі - Закон № 208/94-ВР ), стаття 1 якого встановлювала відповідальність за правопорушення у сфері містобудування, не передбачав відповідальності за експлуатацію або використання об'єктів містобудування, не прийнятих в експлуатацію. Вперше таке положення закріплено у цьому Законі 24.10.2000 року шляхом доповнення частини першої зазначеної статті абзацом, що встановлював відповідальність за експлуатацію або використання будинків чи споруд після закінчення будівництва без прийняття їх державними приймальними (технічними) комісіями (Закон України від 21 вересня 2000 року № 1988-III).

19 січня 2012 року згідно із Законом України від 22 грудня 2011 року № 4220-VI, Закон України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" викладено у новій редакції, п. 6 ч. 2 ст. 2 якої передбачає, що суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації.

Так, відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. У своєму Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, Закон № 208/94-ВР, зокрема, положення пункту 6 частини 2 статті 2 щодо накладення штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, регулює питання відповідальності тих суб'єктів містобудування, які вчинили правопорушення у сфері містобудування, зокрема, не ввели в експлуатацію відповідні об'єкти до початку їх використання після набрання чинності цим Законом.

Ураховуючи, що положення п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону № 208/94-ВР щодо накладення штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, регулюють питання відповідальності тих суб'єктів містобудування, які вчинили правопорушення у сфері містобудування, а саме, не ввели в експлуатацію відповідні об'єкти до початку їх використання після набрання чинності цим Законом, відповідальність за експлуатацію об'єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб'єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов'язок, не ввели об'єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена певна відповідальність.

Отже, оскільки на час закінчення будівельних робіт із реконструкції нежитлового приміщення та початку використання об'єкту Закон, на підставі якого на позивача накладено штраф (Закон України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" в редакції від 19.01.2012 року), не діяв, останнє виключає можливість притягнення позивача до відповідальності на підставі цього закону.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 826/5/16 (№ К/9901/17052/18).

Крім того, Відповідачем не доведено, що період початку експлуатації приміщення припадав на період після набрання чинності вказаним Законом та у період, коли був встановлений обов'язок вчинення дій по прийняттю в експлуатацію результатів таких робіт.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» в редакції від 19.01.2012 року, яким на Позивача накладено штраф не діяв, а тому виключається можливість притягнення Позивача до відповідальності на підставі цього закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 271, 272, 286, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк