Справа № 0340/1767/18
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2718/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року (головуючого судді Плахтій Н.Б.) ухвалене у відкритому судовому засіданні 11 год. 11 хв. в м. Луцьк у справі №0340/1767/18 за позовом ОСОБА_1 до Державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Білової Вікторії Анатоліївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Держпраці у Волинській області про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 31.08.2018 звернувся в суд з позовом до Державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Білової Вікторії Анатоліївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Держпраці у Волинській області в якому просить скасувати постанову ВП №56841601 від 25.07.2018 державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Білової Вікторії Анатоліївни про відкриття виконавчого провадження.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов повністю.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до приписів частини 3 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що управлінням Держпраці у Волинській області 13.04.2018 винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №5, якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 111690,00 грн.

Вказана постанова була оскаржена позивачем в судовому порядку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.06.2018 у справі №803/764/18 в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправними і скасування припису №04-401/28-13 від 15.03.2018 та постанови про накладення штрафу №5 від 13.04.2018 відмовлено повністю.

11.07.2018 листом №1844/01/06 Управління Держпраці у Волинській області направило до Другого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 5 від 13.04.2018 для примусового виконання.

25.07.2018 державним виконавцем Другого відділу ДВС міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Біловою В.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56841601 з примусового виконання постанови управління Держпраці у Волинській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 5 від 13.042018.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону , а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Вимоги до виконавчого документа визначено статтею 4 Закону №1404-VІІІ, відповідно до частини першої якої у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Згідно з частиною третьою цієї ж статті виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

Згідно із частиною 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 3 Закону № 1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У постанові управління Держпраці у Волинській області про накладення штрафу уповноваженими особами № 5 від 13.04.2018 зазначено, що дана постанова є виконавчим документом і пред'являється до виконання органам державної виконавчої служби протягом року з наступного дня після набрання нею юридичної сили. Також вказано, що ця постанова набирає законної сили та підлягає виконанню з моменту її винесення, а у разі оскарження цієї постанови до суду після набрання постановою суду законної сили.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

Згідно частини 1 статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи) визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Пунктом 8 Порядку №509 передбачено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів суб'єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Згідно з пунктом 9 Порядку №509 штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб'єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу.

Відповідно до пункту 11 цього ж Порядку не сплачені у добровільному порядку штрафи, передбачені частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України, стягуються органами державної виконавчої служби.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017 №1338 затверджено форму постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

З аналізу наведених норм законодавства слідує, що штраф накладений органом Держпраці сплачується суб'єктом господарювання протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, а постанова органів Держпраці про накладення штрафу є виконавчим документом, який може бути пред'явлений до примусового виконання протягом трьох місяців з дня винесення. При цьому, ні Порядок №509, ні КЗпП України, ні Наказ №1338 не регламентують порядок набрання такою постановою законної сили.

Як слідує з матеріалів справи, постанова Управління Держпраці у Волинській області про накладення штрафу від 13.04.2018 №5 викладена на бланку, форма якого затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 02.02.2016 №67 (а.с.16). Однак, даний Наказ втратив чинність 29.12.2017, відтак зазначення в даній постанові інформації про набрання нею законної сили та строку пред'явлення до виконання не може братися до уваги, оскільки суперечить діючим нормативно-правовим актам.

Разом з тим суд зазначає, що у даному спорі надається оцінка постанові Управління Держпраці у Волинській області про накладення штрафу від 13.04.2018 №5 виключно як виконавчому документу. Наявність підстав прийняття Управлінням Держпраці у Волинській області та законності такої постанови є предметом оцінки при розгляді справи №803/764/18.

Постанова Управління Держпраці у Волинській області про накладення штрафу оскаржується в судовому порядку, а відтак не набрала законної сили, посилання скаржника про вчинення порушення виконавцем при прийнятті оскаржуваного рішення суд до уваги не приймає, оскільки законодавець не ставить в залежність набрання чинності постанови Держпраці від її оскарження в судовому порядку та набрання чинності судовим рішенням, оскільки як встановлено судом, державний виконавець зупинив виконавче провадження на підставі статті 38 Закону №1404-VІІІ у зв'язку з поновленням строку на апеляційне оскарження рішення, за яким видано виконавчий документ, про що винесено відповідну постанову від 03.09.2018, тобто після отримання відповідної інформації по виконавчому провадженні.

Доводи скаржника про необхідність застосування в даному випадку норм КУпАП є необґрунтовані, оскільки постанова про накладення штрафу від 13.04.2018 №5 прийнята Управлінням Держпраці у Волинській області на підставі норм КЗпП України, а не КУпАП. Відповідно до частини 4 статті 12 Закону №1404-VІІІ строк пред'явлення виконавчого документу до виконання перериваються у разі: 1) пред'явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Інших підстав переривання строку не передбачено.

Управління Держпраці у Волинській області реалізовуючи свої повноваження подало вказану постанову про накладення штрафу для примусового виконання до відповідача у зв'язку з тим, що позивач добровільно протягом місяця її не виконав. Що спростовує твердження скаржника про те, що відповідач прийняв до виконання виконавчий документ, який не набрав законної сили, оскільки, у державного виконавця не було передбачених частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VІІІ підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Таким чином, оскільки постанова Управління Держпраці у Волинській області про накладення штрафу від 13.04.2018 №5 прийнята на підставі абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України, отже, пред'являється до виконання органам державної виконавчої служби в порядку встановленому законом для виконавчих документів, стягувачем за якими є держава.

Відповідно до постанови Управління Держпраці у Волинській області про накладення штрафу №5 від 13.04.2018 стягувачем є держава, тому строк пред'явлення останньої до примусового виконання становить три місяці з дня її винесення, який був дотриманий Управлінням Держпраці у Волинській області, що підтверджується листом від 11.07.2018 №1488/01-06.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2018 року позивач подав апеляційну скаргу на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.06.2018 по справі №803/764/18.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на вказане рішення суду.

Крім того, статтею 38 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

03.09.2018 державним виконавцем Другого відділу ДВС міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Біловою В.А. винесено постанову про зупинення виконавчого провадження у зв'язку з поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ.

Колегія суддів дійшла висновку, що позов задоволенню не підлягає, мотивація наведена у апеляційній скарзі, не дає адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які вказують про помилкове вирішення спору судом першої інстанції, суд першої інстанції правильно правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а постанова про відкриття виконавчого провадження є законною так як, прийнята відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року у справі №0340/1767/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль