Справа № 200/316/19-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

09 січня 2019 р. Справа №200/316/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., ознайомившись з матеріалами позовної заяви Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області до державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за списком № 2 за період грудень 2017 року - листопад 2018 року в сумі 33917,50гривень,-

В С Т А Н О В И В:

Селидівське об’єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області звернулося до державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за списком № 2 за період грудень 2017 року - листопад 2018 року в сумі 33917,50 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що дана позовна заява не відповідає вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч. 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем заявлена позовна вимога майнового характеру щодо стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій в сумі 33917,50гривень.

Правові засади справляння судового збору, платників, об’єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України “Про судовий збір”.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України “Про судовий збір” від 8 липня 2011 року № 3674-VІ судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України “Про судовий збір” за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб’єктом владних повноважень, юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2018 рік” від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII визначено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1762 гривень.

У зв’язку з чим, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1762 гривень за подачу позову майнового характеру до Донецького окружного адміністративного суду за наступними реквізитами: отримувач коштів Слов’янське УК/м. Слов’янськ/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ) 37803368; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача 4034; код класифікації доходів бюджету 22030101. Призначення платежу: “Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Донецький окружний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа), (суду, де розглядається справа)” та надати до суду оригінал квитанції про сплату судового збору відповідно до вимог Закону України “Про судовий збір”.

Відповідно до вимоги ч. 4 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач зобов’язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, особам які працювали на підприємстві відповідача, призначена та виплачується пільгова пенсія відповідно до пункту “б” - “з” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”. Однак, у порушення вимог ч. 4 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, суду не надано доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, а саме, позивачем не надано доказів нарахування та виплати пільгових пенсій за спірний період (відривні талони з поштового відділення, банківські виписки, тощо), доказів про призначення пільгових пенсій (довідки про пільговий стаж, протоколи, розпорядження про призначення пільгових пенсій, тощо) працівникам відповідача, по яким нарахована сума заборгованості та доказів вручення розрахунків (рекомендоване повідомлення про отримання, тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п’яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Враховуючи вищевикладене, позовна заява подана позивачем без дотримання вимог ч. 3, 4 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає залишенню без руху.

У зв’язку з чим, позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви, шляхом надання оригіналу квитанції про сплату судового збору за подачу позову майнового характеру в розмірі 1762, 00 гривень, доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, а саме, позивачем не надано доказів про призначення пільгових пенсій (довідки про пільговий стаж, протоколи, розпорядження про призначення пільгових пенсій, тощо) працівникам відповідача, по яким нарахована сума заборгованості та доказів вручення розрахунків (рекомендоване повідомлення про отримання, тощо).

Одночасно з поданням позовної заяви позивачем надано заяву про звільнення від сплати судового збору за подання адміністративного позову. Обґрунтовуючи клопотання, позивач зазначив, що відповідно до ст. 8 Конституції визнається і діє принцип верховенства права. Поряд з цим, право особи на судовий захист гарантується Конституцією України, а тому має пріоритетне значення під час здійснення правосуддя, зокрема при вирішенні судом питання щодо надання можливості його реалізації особою, якій воно надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України “Про судовий збір” кошти судового с бору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади. Проте, відповідно до ст. 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності судців. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Конституцією України не передбачено фінансування судів з інших джерел, окрім як за рахунок Державного бюджету України. За таких обставин встановлений Законом України “Про судовий збір” порядок фінансування судів не відповідає нормам прямої дії Конституції України та у неконституційний спосіб обмежує право на судовий захист та перекладає обов’язок утримання судів і забезпечення їх функціонування на суб’єкта владних повноважень. Це є неконституційним, оскільки порушує порядок, встановлений Конституцією України. Таким чином, вимога до суб’єкта владних повноважень сплатити судовий збір, як умова отримання судового захисту своїх прав, прямо суперечить ст. ст. 8, 130 Конституції України, оскільки фактично перекладає на суб’єкта владних повноважень обов’язки держави Україна та порушує його право на судовий захист, яке не може бути обмежене і гарантується окрім норм прямої дії Конституції України.

Відповідно до частини 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об’єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України “Про судовий збір”.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що вказана позовна заява належить до об’єктів справляння судового збору відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 3 Закону України “Про судовий збір”, а позивач, який звернувся з нею до суду, не належить до суб’єктів, яким згідно з нормами статті 5 Закону України “Про судовий збір” встановлені пільги щодо його сплати.

Згідно зі статтею 8 Закону України “Про судовий збір” та ч. 1 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат або звільнити від їх оплати повністю або частково.

Таким чином, єдиною підставою, з урахуванням якої суд може звільнити особу від сплати судового збору або відстрочити його сплату, є її майновий стан. Жодної іншої підстави для постановлення судом ухвали про звільнення від сплати судового збору ні Закон України “Про судовий збір”, ні Кодекс адміністративного судочинства України не передбачають. Доводячи наявність підстав для звільнення від сплати судового збору, позивач посилається на відсутність коштів для сплати судового збору.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23 січня 2015 року № 2 “Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI “Про судовий збір”, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від його сплати. Таке ж право мають і бюджетні установи. Водночас, якщо ці бюджетні установи діють як суб’єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати. Позивач є бюджетною установою, однак спірні правовідносини виникли в результаті реалізації владних управлінських функцій.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України “Про судовий збір” враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Таким чином, Законом України “Про судовий збір” не встановлено пільг щодо сплати судового збору для позивача.

Також суд вважає за необхідне роз’яснити позивачу, що у нього є можливість подати адміністративний позов після отримання коштів на сплату судового збору з урахуванням строків подачі даного позову, тим самим не позбавившись права на реалізацію своїх владних управлінських функцій.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості заявленого позивачем клопотання та відсутності підстав для звільнення від сплати судового збору, у зв’язку з чим відмовляє у його задоволенні.

Також слід роз’яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у встановлений строк, відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява буде повернута позивачеві.

Керуючись статтею 8 Закону України “Про судовий збір”, статтями 44, 47, 132, 133, 161, 169, 248, 256, 293, 294, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви Селидівського об’єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про звільнення від сплати судового збору за подання адміністративного позову.

Позовну заяву Селидівського об’єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області до державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за списком № 2 за період грудень 2017 року - листопад 2018 року в сумі 33 917,50 гривень – залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п’яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання оригіналу квитанції про сплату судового збору за подачу позову майнового характеру в розмірі 1762, 00 гривень, докази на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, а саме: докази про призначення пільгових пенсій (довідки про пільговий стаж, протоколи, розпорядження про призначення пільгових пенсій, тощо) працівникам відповідача, по яким нарахована сума заборгованості та докази вручення розрахунків (рекомендоване повідомлення про отримання, тощо), роз’яснивши при цьому позивачеві, що у разі не усунення недоліків позовна заява буде вважатись неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Шинкарьова І.В.