Справа № 826/9428/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9428/18 Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Антоненко К.М

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року

у справі №826/9428/18 (розглянуту в порядку письмового провадження )

за позовом ОСОБА_2

до відповідача Пенсійного фонду України

про повернення безпідставно сплачених коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2018 року представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Пенсійного фонду України, в якому просив:

стягнути з Пенсійного фонду України грошові кошти в сумі 7 412,58 грн., що були сплачені безпідставно (надлишково 16.05.2018 у вигляді збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та банківської комісії за сплату відповідного збору як особою, що придбала житло вперше та що звільняється від сплати такого збору в порядку статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_1 ним були понесені вимушені витрати зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки нотаріус відмовився посвідчувати договір купівлі-продажу квартири без сплати збору. Враховуючи, що за законом позивач звільнений від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, вважає, що кошти, сплачені ним при посвідченні договору купівлі-продажу квартири, сплачені безпідставно. Зазначив, що органи Пенсійного фонду України відмовили позивачеві у наданні запитуваної інформації з посиланням на відсутність у державі відповідного офіційного джерела інформації, проте право громадянина, закріплене законом, не має залежати від існування джерела інформації і не особа має доводити, що вона придбаває житло вперше, а орган державної влади, на рахунки якого мали поступати відповідні платежі, має надати інформацію стосовно того, чи відбувались ці платежі, чи ні та чи звільняється відповідна особа від сплати відповідного збору, чи не звільняється. Таким чином, на даний час склалась ситуація, що особа, яка придбала житло вперше, та сама є пенсіонером у зв'язку з інвалідністю й отримує пенсію з пенсійного фонду була вимушена сплатити обов'язковий збір для того, щоб нотаріусом був посвідчений договір купівлі-продажу квартири, проте ці кошти мають бути стягнені на користь позивача як сплачені безпідставно (надлишково).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представником ОСОБА_2, адвокатом ОСОБА_4, подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення, оскільки суд мав можливість вийти за межі позовних вимог за для з'ясування факту звернення з усною заявою представника позивача щодо повернення коштів.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що позивач не є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування передбаченого статтею 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» та не взято до уваги порушення з боку ПФУ, яке виразилося у бездіяльності щодо повернення помилково (надлишково) сплачених коштів.

Відгук (заперечення) на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.05.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко А.В., реєстраційний номер 950, придбав у власність квартиру АДРЕСА_1, вартістю 741 258 грн.

Під час укладення договору купівлі-продажу квартири позивачем було сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 7412,58 грн (1% її вартості), що підтверджується копією квитанції від 16.05.2017 № 41, наявною у матеріалах справи.

13.04.2018 представником позивача, адвокатом ОСОБА_4 було скеровано до Пенсійного фонду України та ГУ ПФУ в м. Києві та Правобережного об'єднаного УПФУ адвокатські запити ідентичного змісту, у яких останній просив:

- повідомити у встановлений законом строк, чи придбавав будь-коли пенсіонер, інвалід з дитинства II групи ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1) у власність житло;

- повідомити у встановлений законом строк, чи сплачував будь-коли пенсіонер, інвалід з дитинства II групи ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1) збір на обов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України у зв'язку з придбанням ним у власність житла;

- повідомити, чи звільняється пенсіонер, інвалід з дитинства II групи ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1) від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України у зв'язку з придбанням ним у власність житла (квартири) вперше.

Листом від 18.042018 № 20798/09 Правобережне об'єднане УПФУ в м. Києві роз'яснило представнику позивача, що отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно можливе на підставі особистого звернення громадянина або юридичної особи до розпорядника інформації згідно визначеного законодавством порядку. Також повідомлено, що для підтвердження інформації щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу майна необхідно вказати рахунки відповідного управління Державної казначейської служби України в м. Києві та дату здійснення проплати. Крім того повідомлено, що на даний час не існує офіційного джерела інформації, яке б підтверджувало, що житло придбане особою вперше.

ГУ ПФУ в м. Києві листом від 18.04.2018 № 14985/05 повідомило представника позивача про те, що наразі не існує офіційного джерела інформації, яке б підтверджувало, що житло придбавається особою вперше.

Листом від 19.04.2018 № 13935/03-13 відповідач повідомив представника позивача, що ПФУ не наділений повноваженнями визначати осіб, які придбавають нерухоме майно вперше та роз'яснив, що для отримання інформації щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій останній може звернутись до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Вважаючи, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачений помилково, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить суд стягнути сплачену ним суму з Пенсійного фонду України.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що адвокатські запити були спрямовані на роз'яснення процедури перевірки факту придбання позивачем житла вперше та не містили вимоги повернути такий збір. Таким чином, право позивача, у даному випадку, не може бути реалізовано у зв'язку з діями його представника не у спосіб, визначений законодавством, без дотримання встановлених формальностей, які чітко регламентовані нормативами за своїм змістом та є обов'язковими для виконання. А відтак, враховуючи недотримання позивачем вимог законодавства щодо способу реалізації права повернути помилково сплачений збір, суд не може розцінити лист відповідача як відмову у зверненні до органу Казначейської служби з поданням про повернення сплаченої суми збору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону України від 26.06.1997 № 400/97-ВР "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 400/97-ВР) платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України (абзац 2 пункту 9 частини першої статті 1 Закону № 400/97-ВР).

Пунктом 8 статті 2 вказаного Закону встановлено, що об'єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Згідно з пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 15-3 цього Порядку передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Як зазначає позивач у позовній заяві - ним придбано житло вперше, до укладення договору купівлі-продажу від 16.05.2018 інша нерухомість ним не придбавалась.

Разом з тим, станом на час придбання позивачем нерухомості, як і станом на час розгляду справи, в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміна "придбавають житло вперше", що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб'єкта владних повноважень зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити придбання квартир конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами.

З аналізу наведених норм вбачається, що із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено винятки для громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що саме на органи ПФУ покладено обов'язок довести придбання особою житла не вперше.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що процедура повернення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182 (далі - Порядок № 787)

Відповідно до абзацу 1 пункту 5 розділу І Порядку Порядок № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Згідно абзацу 2 зазначеного пункту Порядку № 787 подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Відповідно до пункту 10 розділу І Порядку № 787, зокрема, заява та подання або ухвала суду подається до відповідного органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету.

Згідно з пунктом 12 розділу І Порядку № 787 органи Казначейства здійснюють процедури із забезпечення виконання документів, зазначених у пунктах 5 - 8 цього розділу, в такому порядку:

1) за наявності поточних надходжень на відповідних рахунках за надходженнями орган Казначейства протягом п'яти робочих днів з дня отримання подання (заяви та подання) перераховує кошти на рахунок одержувача одноразово на загальну суму або частковими сумами;

2) у разі недостатності або відсутності поточних надходжень на відповідних рахунках за надходженнями для здійснення повернення відповідний орган Казначейства не пізніше ніж через п'ять робочих днів з дня отримання подання (заяви та подання) надсилає звернення для підкріплення коштами цих рахунків: за платежами, що належать державному бюджету, - до Казначейства України; за платежами, що належать місцевим бюджетам, - до відповідних місцевих фінансових органів; за частиною платежу, що перерахована до відповідного фонду загальнообов'язкового державного соціального і пенсійного страхування, - до відповідного територіального органу цього фонду.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що законодавством встановлено чітку процедуру повернення помилково зарахованого до бюджету збору, яка передбачає звернення органу, що контролює справляння надходжень бюджету, до органу казначейської служби з відповідним поданням.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 813/969/17. Верховний Суд у постанові зазначив, що пунктом 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Таким чином, оскільки повернення коштів, безпідставно або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на Управління ПФУ покладено обов'язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що реалізація права фізичної особи, яка вперше придбала житло, щодо повернення помилково сплаченого збору можлива лише за умови активних дій зі сторони такої особи та у порядку, визначеному законом.

Разом з тим, як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до територіального органу ПФУ саме з заявою про повернення йому помилково сплаченої суми збору при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 16.05.2018.

Зі змісту адвокатських запитів вбачається, що вони були спрямовані на роз'яснення процедури повернення помилково сплаченого збору та не містили вимоги повернути такий збір.

Посилання апелянта на те, що представник позивача звертався з усною заявою до ПФУ з вимогою про повернення коштів не заслуговує на увагу, оскільки процедура передбачає інший порядок звернення.

Таким чином, право позивача, у даному випадку, не може бути реалізовано у зв'язку з діями його представника не у спосіб, визначений законодавством, без дотримання встановлених формальностей, які чітко регламентовані нормативами за своїм змістом та є обов'язковими для виконання.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням недотримання позивачем вимог законодавства щодо способу реалізації права повернути помилково сплачений збір, суд не може розцінити лист відповідача як відмову у зверненні до органу Казначейської служби з поданням про повернення сплаченої суми збору.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що листом від 23.11.2018 № 1188363/05 ГУ ПФУ в м. Києві повідомлено представника позивача, що для встановлення правових підстав щодо повернення коштів збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна рекомендовано звернутися до суду.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи представник позивача звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві 14.11.2018 (вх. № 72594), тобто вже після прийняття Окружним адміністративним судом м. Києва рішення у справі. Таким чином, відповідь ГУ ПФУ в м. Києві від 23.11.2018 № 1188363/05 не була предметом дослідження судом першої інстанції, та не може бути покладена в основу ухваленого судового рішення, а є підставою для звернення до суду.

Відповідно до частини другої статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Доводи апелянта, щодо усних звернень до відповідача про повернення надмірно сплачених коштів не приймається судом до уваги, оскільки носить формальний характер та не підтверджено жодним доказом.

Також доводи про порушення судом строків розгляду справи не ґрунтується на порушені норм матеріального права та наданим

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 16 січня 2019 року.