Справа № 814/2038/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 січня 2019 року

Київ

справа № 814/2038/17

провадження № К/9901/1155/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2017 року та постанову П'ятого апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та просив:

1) зобов'язати Головне управління ДФС у Миколаївській області внести зміни до наказу від 16 вересня 2005 року № 273-0 «Про звільнення ОСОБА_2.», з відповідним відновленням на посаді, з подальшим звільненням за вислугою років у зв'язку з інвалідністю;

2) зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області оформити відповідні накази по нарахуванню та виплаті грошових коштів за грошовим атестатом до пенсійного забезпечення.

Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою від 6 жовтня 2017 року, яку залишено без змін постановою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2018 року, вказаний позов залишив без розгляду.

Вважаючи такі судові рішення постановленими з порушенням вимог процесуального закону, позивач подав касаційну скаргу.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції, позицію якого підтримав апеляційний суд, виходив з того, що позивач, дізнавшись про існування наказу від 16 вересня 2005 року № 273-0 «Про звільнення ОСОБА_2.», звернувся до суду з цим позовом лише у жовтні 2017 року, тобто більше ніж чим через 12 років з моменту прийняття оскаржуваного наказу.

За змістом частин першої, другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції, яка була чинна на час звільнення позивача зі служби, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою цієї ж статті обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 100 КАС України, відповідно до якої в редакції, яка була чинна на час ухвалення рішення судом першої інстанції, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Крім того, згідно з пунктом 9 частини першої статті 155 згаданого Кодексу суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Отже, Верховний Суд констатує, що суд першої інстанції, позицію якого підтримав апеляційний суд, дійшовши висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду й відсутності підстав для його поновлення, вірно застосував положення статей 99, 100 КАС України (у відповідній редакції), правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 332, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2017 року та постанову П'ятого апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2018 року у справі № 814/2038/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич