Справа № 804/729/17
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2018 року Справа № 804/729/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГолобутовського Р.З.
за участі секретаря судового засіданняВербного Д.С.
представника позивача представника відповідача представника відповідача представника прокуратури Гончарова Д.І., Коваль В.В., Шаблій Н.М., Трубіцина Д.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу № 804/729/17 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" до Офісу великих платників податків ДФС о особі Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС, за участю Прокуратури Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
25.01.2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Публічне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» із позовною заявою до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС, в якій з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 16.02.2017 просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на невідповідність висновків складеного за результатом планової виїзної перевірки актам № 15/28-01-51-03/00190905 від 05.08.2016 року дійсності, внаслідок порушення відповідачем норм матеріального права. Посилається на те, що висновки акту перевірки щодо недійсності правовідносин з контрагентом ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» є невірним, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, а не на достовірних даних. Крім того, позивач посилається на той факт, що відповідачем не надано достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються висновки акту перевірки позивача з питання не підтвердження господарських відносин із контрагентом-постачальником, і не довів правомірності прийнятих ним податкових-повідомлень рішень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.
На підставі заяви від 21.02.2017 року Прокуратура Дніпропетровської області вступила у справу в інтересах держави в особі Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 року призначено у справі № 804/729/17 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Донецькому науково-дослідному інституту судових експертиз, та провадження у справі зупинено до закінчення судової експертизи та надходження її висновку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
28.08.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов висновок за результатами проведення судової економічної експертизи № 1718.
Відповідно до розпорядження № 2339д від 28.08.2018 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи, яка перебувала в провадженні судді ОСОБА_15, у зв'язку із відрахуванням судді ОСОБА_15 зі штату суду, відповідно до наказу № 225-к від 10.05.2018 року, вирішено здійснити повторний розподіл справи.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2018 року адміністративну справу № 804/729/17 розподілено судді Голобутовському Р.З.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.09.2018 року прийнято до свого провадження адміністративну справу № 804/729/17, провадження у справі № 804/729/17 поновлено, та призначено розгляд адміністративної справи № 804/729/17 за правилами загального позовного провадження.
Згідно статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 року № 247 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби» перейменовано Міжрегіональне головне управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників в Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби; реорганізовано спеціалізовані державні податкові інспекції з обслуговування великих платників шляхом їх приєднання до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком.
Згідно вказаного додатку, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС реорганізована шляхом приєднання до Офісу великих платників податків ДФС.
Відповідно до Положення про Офіс великих платників податків ДФС, затвердженого наказом ДФС № 202 від 27.03.2017 року, Офіс великих платників податків ДФС є правонаступником всіх прав та обов'язків, зокрема Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС.
За викладених обставин суд допускає заміну відповідача Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС на Офіс великих платників податків ДФС.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представники відповідача позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені у письмовому відзиві, я якому вказано, що в ході проведення перевірки було здійснено аналіз податкової та фінансової інформації контрагента позивача ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» та встановлено відсутність факту реального вчинення господарської операції; досліджені операції спрямовані на документальне оформлення купівлі-продажу товарів, та не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, метою яких є мінімізація податкових зобов'язань, з посиланням на матеріали справи № 201/8299/16-к та вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 09.04.2015 року у справі № 646/3810/15-к, яким визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України, ОСОБА_8 - засновника та директора ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», визнано фіктивним
ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», а також на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.03.2017 у справі № 641/898/17, яким ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 256, ч. 2 ст. 205 КК України, що, на думку відповідача, вказує на неможливість підтвердження правомірності формування податкового кредиту та витрат за рахунок операцій з останнім.
Прокурор просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на фіктивність контрагента позивача - ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», що встановлено вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 09.04.2015 року у справі № 646/3810/15-к.
Заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 05.08.2016 №15/28-01-51-03/00190905 (надалі - акт перевірки).
За результатами проведеної перевірки встановлено порушення скаржником вимог:
Перевіркою встановлено порушення:
1) з податку на прибуток:
- п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.10 ст.137, п.138.2, п.138.8 ст.138, п.п.139.1.1, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.п.153.1.3 п.153.1, п.п.153.2.6 п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України, ст. 1, 3, 9, 11, 12 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.1, 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, в результаті чого:
занижено податок на прибуток всього у розмірі 998580441 грн., у тому числі у розрізі звітних податкових періодів: 2013 рік - 37845912 грн., 2014 рік - 541691029 грн., 2015 рік -419043500 грн.;
- п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України з урахуванням п.п. 153.3.4 п. 153.3 ст. 153 Податкового кодексу України, в результаті чого неправомірно завищено від'ємне значення податкового зобов'язання в податковій декларації з податку на прибуток за період 2014 рік (рядок 13 Декларації), що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток на 429334027 грн.;
2) з податку на додану вартість:
- п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення суми заявленого бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 27744878, у тому числі в розрізі звітних (податкових) періодів: жовтень 2015 року -1321840 грн., листопад 2015 року -10691106 грн., грудень 2015 року - 15731932 грн.
На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення - рішення:
Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені ПрАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" в адміністративному порядку.
Рішенням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

№ 7273/10/28-10-10-4-33 від 04.11.2016 року скасовано податкові повідомлення-рішення від 16.08.2016 року № , № , № 3, № в частині невизнання перевіркою взаємовідносин з ТОВ "Криворіжспецремтранс", ТОВ "Олір", ТОВ "Крост", ПП "Спецконтакт", та у відповідній штрафній санкції, а в іншій частині скарга залишена без змін, а також залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 16.08.2016 року № .

З урахуванням рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 7273/10/28-10-10-4-33 від 04.11.2016 року, Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС 10.11.2016 року прийнято, зокрема:

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств за податковим зобов'язанням на 1 411 075 214 грн. та за штрафними санкціями - 249 943 197,30 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за податковим зобов'язанням на 86 246 070 грн. та за штрафними санкціями - 43 123 035 грн.

В подальшому позивачем оскаржені вказані податкові повідомлення - рішення до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 16.01.2017 № 740/6/99-99-11-01-02-25 скаргу позивача задоволено частково, податкові повідомлення - рішення СДПІ у м. Дніпропетровську від 16.08.2016 №, від 10.11.2016 №, №, № скасовані у частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток за рахунок невизнання перевіркою взаємовідносин з ТОВ «ТБ ДНІПРО», ФОП ОСОБА_10, ТОВ НВП «ЕЛАСТ», ТОВ «ЕЛЕКТРОКОМПЛЕКС», ТОВ «ТД «ЛІВАР», ТОВ «КЛАСТЕР-УКРМАШ», ТОВ «СТРОЙБЕТОН», ТОВ «КРАФТ ЕЛЕКТРИК», ТОВ «АВТОТЕХКОМ», ТОВ НВП «РЕМА», ТОВ «БВІ», ТОВ «УКРІНТРОСЕРВІС», ТОВ НВП «ІНСТРУМЕНТАЛЬНИЙ ЦЕНТР», ТОВ «СПЕЦМОНТАЖКРАН», ТОВ «ТЕХНОКОМПЛЕКТ-КР» та у частині донарахувань з податку на прибуток по операціях за період 2015р. щодо яких контролюючим органом підтверджено здійснення оплати скаржником грошовими коштами на користь контрагентів - Постачальників (окрім ТОВ «ТБ ДНІПРО», ФОП ОСОБА_10, ТОВ НВП «ЕЛАСТ», ТОВ «ЕЛЕКТРОКОМПЛЕКС», ТОВ «ТД «ЛІВАР», ТОВ «КЛАСТЕР-УКРМАШ», ТОВ «СТРОЙБЕТОН», ТОВ «КРАФТ ЕЛЕКТРИК», ТОВ «АВТОТЕХКОМ», ТОВ НВП «РЕМА», ТОВ «БВІ», ТОВ «УКРІНТРОСЕРВІС», ТОВ НВП «ІНСТРУМЕНТАЛЬНИЙ ЦЕНТР», ТОВ «СПЕЦМОНТАЖКРАН», ТОВ «ТЕХНОКОМПЛЕКТ-КР») та не встановлено дебіторської заборгованості за 2015р. та у зазначеній частині рішення Офісу ВПП ДФС.

На підставі вказаного рішення ДФС України, відповідачем прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення № від 20.01.2017, № від 20.01.2017.

Предмет адміністративного позову стосується правомірності податкових повідомлень - рішень № від 20.01.2017 року в частині 20 489 620 грн. основного платежу та 10 244 810 грн. штрафних фінансових санкцій; та № від 20.01.2017 в частині 42 127 574 грн. за основним платежем та 10 531 893,5 грн. штрафних фінансових санкцій, що відповідає відображеним в даних податкового обліку господарським операціям позивача із контрагентом ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020».

Досліджуючи взаємовідносини ПрАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" із контрагентом-постачальником м ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020", які мали вплив на формування податкового кредиту та валових витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, судом встановлено таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом положень п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, 2013 - 2014 роки) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

При цьому, відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно зі ст. 1, ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. Первинні документи по відображенню господарських операцій являються основою і для податкового обліку.

Тому, будь-які документи (у тому числі договори, акти виконаних робіт, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку (ч. 3 ст. 9 вказаного Закону).

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов'язковою умовою для формування об'єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Слід ураховувати, господарський договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку і його наявність свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, відтак, господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Отже, надаючи оцінку правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між позивачем та контрагентом-постачальником ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» ().

ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", як покупцем, підписано з ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020" в особі директора ОСОБА_8 договір №134/13 від 04.03.2013 року (том 1 а.с. 156-162). Предметом договору є постачання матеріалів (ресурси).

До вказаного договору сторонами погоджено протокол погодження розбіжностей від 04.03.2013 року, який підписано ОСОБА_8 з боку ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020", яким, зокрема, викладені в редакції постачальника п. 2.2, 5.3, 5.6, 5.7, 6.4, 7.2 - 7.10, 10.2, 10.3, 10.6, виключено п. 7.12, 7.13 та доповнено договір пунктом 9.3.

Додатковою угодою від 31.12.2013 №1 до договору №134/13 від 04.03.2013 продовжений строк дії останнього до 31.12.2013. Вказана додаткова угода підписана зі сторони ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020" ОСОБА_9

На підтвердження виконання обумовлених договором зобов'язань позивачем надано копії: специфікацій, рахунків на оплату, актів приймання, податкових накладних, видаткових накладних, прибуткових ордерів та вантажних накладних. При цьому специфікації, рахунки на оплату, видаткові накладні від імені ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020" підписані ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Разом з тим, судом встановлено, що Вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 09.04.2015 року у справі № 646/3810/15-к ОСОБА_8 (засновника та директора ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020") визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України.

Згідно вказаного вироку, ОСОБА_8, діючи умисно, з корисливих мотивів за винагороду придбав суб'єкт підприємницької діяльності (юридичну особу) з метою прикриття незаконної діяльності, що заподіяло велику матеріальну шкоду ПАТ НАК "Нафтогаз України" за наступних обставин.

Так, у період часу протягом 2008 року у групи невстановлених слідством осіб під загальним керівництвом ОСОБА_11, матеріали досудового розслідування діяльності яких знаходяться в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел, спрямований на вчинення заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, ухилення від сплати податків, легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом, та ведення іншої незаконної господарської діяльності.

На виконання заздалегідь розробленого плану вчинення злочинних дій наприкінці 2011 року, ОСОБА_12, знаходячись у приміщенні офісу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, вступив у злочинну змову із ОСОБА_8, схиляючи останнього до придбання, з метою прикриття у подальшому незаконної діяльності, юридичної особи, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020». За придбання вказаного суб'єкту господарювання ОСОБА_8 було визначено винагороду у розмірі 500 доларів США.

При цьому, ОСОБА_8 усвідомлював, що не має необхідних морально-ділових якостей та фінансових можливостей для здійснення підприємницької діяльності, що як засновник товариства та як службова особа не матиме відношення до діяльності цього підприємства та управління ним, а його роль полягатиме виключно в прикритті незаконної діяльності.

У подальшому в невстановлений слідством час, 17.11.2011 року ОСОБА_8, перебуваючи разом із ОСОБА_12 в офісі приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13, за адресою: АДРЕСА_1, діючи з корисливих мотивів, з метою отримання грошової винагороди, умисно, усвідомлюючи, що перереєстрований на його прізвище суб'єкт підприємницької діяльності буде використовуватись іншими особами для прикриття незаконної діяльності та бажаючи досягнення цієї мети, підписав попередньо підготовлені невстановленою в ході слідства особою та надані йому ОСОБА_12 три екземпляра статуту ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» (), згідно якого ОСОБА_8 виступав засновником і власником товариства, та протокол № 2 загальних зборів товариства, відповідно до якого попередній його засновник ОСОБА_14 вийшов зі складу учасників товариства, ОСОБА_8 введено до складу учасників товариства та здійснено купівлю - продаж (відступлення) частки в статутному фонді товариства та призначено на посаду директора ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020».

У подальшому ОСОБА_8, будучи лише формально учасником та директором товариства, не виконував функцій, покладених на нього згідно статуту підприємства, не вчиняв дій щодо управління ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», не приймав участі у фінансово-господарській діяльності цього підприємства та не отримував від неї прибутку.

Крім того судом встановлено, що згідно із Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.03.2017 у справі № 641/898/17 ОСОБА_8, погодившись вчинити лише фіктивне підприємництво шляхом придбання ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» з метою прикриття незаконної діяльності злочинної організації, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинення більш тяжкого злочину, відмовився брати особисту участь у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів у складі злочинної організації, у тому числі - у привласненні майна ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

У подальшому членами злочинної організації прийнято рішення про передачу ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» іншій, більш підконтрольній особі.

На виконання заздалегідь розробленого плану вчинення злочинних дій у липні 2013 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено членами злочинної організації вступлено у злочинну змову із ОСОБА_9, схиляючи останнього до придбання, з метою прикриття у подальшому незаконної діяльності злочинної організації, юридичної особи, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020». За придбання вказаного суб'єкту господарювання ОСОБА_9 було визначено винагороду у розмірі 1000 доларів США.

При цьому ОСОБА_9 усвідомлював, що не має необхідних морально-ділових якостей та фінансових можливостей для здійснення підприємницької діяльності, що як засновник товариства та як службова особа не матиме відношення до діяльності цього підприємства та управління ним, а його роль полягатиме виключно в прикритті незаконної діяльності.

В свою чергу ОСОБА_9, переслідуючи корисливу мету на отримання грошової винагороди, надав згоду на придбання Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» (, адреса: м. Сімферополь, Центральний район, вул. Чехова, буд, 19).

Висловивши згоду на придбання вказаного товариства, ОСОБА_9 у липні 2013 року, передав свій паспорт громадянина України та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру для використання їх під час виготовлення документів, необхідних для переоформлення права власності на підприємство.

Далі невстановлена слідством особа за попередньою згодою ОСОБА_8 та ОСОБА_9, використовуючи надані останнім паспорт і довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, підготувала протокол № 4/1 загальних зборів учасників ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» від 05.07.2013, згідно якого ОСОБА_8 продав (відступив) свою частку, вийшов зі складу учасників товариства та був звільнений з посади директора цього товариства, а ОСОБА_9 придбав частку в обсязі 100% товариства та з 06.07.2013 призначив себе на посаду директора ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020»

Реалізуючи свій намір на вчинення фіктивного підприємництва, ОСОБА_9 іншим членам структурного підрозділу злочинної організації передані отримані реєстраційні документи ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», статут, печатку, факсиміле особистого підпису та ключі електронного цифрового підпису до програми «Клієнт-банк» цього товариства для прикриття незаконної діяльності.

Відтак, всі первинні документи видані ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» є неприйнятними за об'єктивним та суб'єктивним критеріями. Об'єктивний критерій полягає у встановлені в межах кримінального провадження обставин того, що це підприємство реальною діяльністю не займалось, здійснювало безтоварні операції, зокрема з поставки товару, а суб'єктивний в тому, що всі первинні документи підписані особою, яка визнала підписання цих документів в межах здійснення не господарської діяльності, а вчинення злочину.

Надані позивачем первинні документи складені та підписані від імені ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не відповідають вимогам первинних документів, передбаченим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», внаслідок доведення контролюючим органом нереального характеру поставки товару та складення їх за умов нездійснення господарських операцій. Вважати документи контрагента позивача належними для формування податкового кредиту не вбачається можливим, з огляду на обов'язковість вироків судів у цій частині.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи вимоги ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає факт фіктивного підприємництва визнаний вироком та встановлені ним обставини доведеним, внаслідок чого посилання позивача на не встановлення вироком обставин та відсутність наслідків для вирішення адміністративного спору, є неприйнятним.

Крім того суд вказує, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі 826/16865/14 (колегія у складі суддів Шипуліної Т.М., Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.), від 27.03.2018 року у справі № 2а-1670/5096/12 (К/9901/12890/18) (колегія у складі суддів Шипуліної Т.М., Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.), від 30.01.2018 року у справі № 2а-0870/6083/11 (К/9901/541/18) (колегія у складі суддів Хохуляка В.В., Шипуліної Т.М., Бившевої Л.І.), від 27.03.2018 року у справі № 823/419/13-а (колегія у складі суддів Ханової Р.Ф., Васильєвої І.А., Юрченко В.П.).

Розглядаючи правомірність висновків акту перевірки в частині заниження доходів позивачем на вартість безоплатно отриманих товарів (дизельного палива) суд виходить із такого.

Відповідно до п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу інших доходів включається вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

За змістом п.п. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 ПК України безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Наведені вище положення дозволяють відносити до складу доходів вартість безоплатно отриманих товарів, передача яких не обумовлювалася укладанням договорів.

Наведені контролюючим органом в акті перевірки доводи, вироки судів в кримінальних справах №646/3810/15-к, №641/898/17 підтверджують недостовірність первинних документів складених від імені ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» та врахованих позивачем в даних податкового обліку, відсутності дійсної участі ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» в господарських операціях із постачання дизельного палива на користь позивача.

Під час розгляду справи у суді будь-яких первинних документів, які б підтверджували особу, яка в дійсності здійснила постачання товару позивачем не надано.

Відтак, за відсутності належним чином оформленого, достовірного первинного документа, який би свідчив про придбання позивачем спірного дизельного палива, останнє є безоплатно отриманим, що свідчить про правомірність висновків акту перевірки в цій частині.

На виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 року призначено у справі № 804/729/17 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Донецькому науково-дослідному інституту судових експертиз.

У висновку за результатами проведеної судово - економічної експертизи від 03.08.2018 №1718 вказано про документальну непідтвердженість висновків акту перевірки в частині заниження позивачем податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

При цьому ст. 108 КАС України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Висновок судово - економічної експертизи від 03.08.2018 №1718 відхиляється судом як доказ правомірності формування позивачем даних податкового обліку за наслідком проведених господарських операцій з ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» зважаючи на те, що під час її проведення не враховувалися докази фіктивності такого контрагента, наявні у вироках судів у справах №646/3810/15-к та №641/898/17 та відповідно нереальності господарських операцій із останнім.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За сукупності викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ по податковим накладним виписаних контрагентом ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020" () та безпідставно сформовано витрати по господарським операціям з ТОВ "ГАЗУКРАЇНА-2020".

Отже, збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість та збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток згідно податкових повідомлень-рішень № від 20.01.2017, № від 20.01.2017 (в частині заявлених позовних вимог) здійснено на законних підставах, з урахуванням чого означені податкові повідомлення - рішення винесені правомірно, у межах повноважень, наданих відповідачу законодавством України, а тому відсутні підстави для їх скасування судом.

Таким чином, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи відмову у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 73, 77, 78, 90, 139, 241-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" до Офісу великих платників податків ДФС о особі Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС, за участю Прокуратури Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 21 грудня 2018 року.

Суддя Р.З. Голобутовський