Справа № 804/8213/17
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 січня 2019 року м. Дніпросправа № 804/8213/17
(суддя Барановський Р.А., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року у справі №804/8213/17 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 06 грудня 2017 року звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, згідно з яким, просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 14.09.2017р.:

№ про визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 204613,81 грн. (з яких 133949,62 грн. - за податковим зобов'язанням, 70664, 19 грн. - за штрафними санкціями);

№001359105 про визначення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 179335,00 грн. (з яких 143468, 00 грн. - за податковим зобов'язанням, 35867, 00 грн. - за штрафними санкціями);

№ про визначення суми грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 14591,01 грн. (з яких 11675, 21 грн. - за податковим зобов'язанням, 2918,80 грн. - за штрафними санкціями);

№ про визначення суми штрафних санкцій в розмірі 510, 00 грн.;

та визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 14.09.2017р. з єдиного внеску в розмірі 152064,66 грн.;

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № від 14.09.2017р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 22499, 02 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказані рішення та вимога відповідача повинні бути скасовані, оскільки висновки відповідача, щодо наявності порушень в господарській діяльності позивача викладені у акті № 9323/04-36-13-15/НОМЕР_1 від 18.08.2017 року (далі - акт перевірки) на підставі якого було прийнято оскаржені рішення та вимогу є безпідставними та необґрунтованими.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2017 року у задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем доведена правомірність оскаржуваних рішень та вимоги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржила його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі відтворює зміст позову та зазначає про оформлення акта перевірки з грубими порушеннями, а саме на те, що в акті відсутні будь-які посилання на первинні документи при викладені виявлених порушень.

Так відповідно до акта перевірки неможливо ідентифікувати про які саме господарські операції та з якими саме контрагентами та на підставі яких документів йдеться при визначені сум заниження валового доходу та завищення валових витрат.

Також позивач посилається на те, що до складу витрат віднесено лише його витрати пов'язані з підприємницькою діяльністю.

Крім того, говорячи про порушення позивачем п. 199.1 ст. 199 ПК України, відповідач не зазначив який товар мав на увазі та на підставі яких документів зроблено висновок про включення позивачем до складу податкового кредиту товару який не використовувався в оподаткованих операціях та не значиться на залишках 01.01.2014, 01.01.2015, 01.01.2016 р., на загальну суму 717342,0 грн.

В акті вказується про ФОП ОСОБА_2 яким задекларовано відповідні суми податкового кредиту з ПДВ який не має жодного відношення до позивача.

Водночас в судовому рішенні відсутня оцінка суду додатковим доказам наданим позивачем суду.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача який заперечував щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем у період з 24.07.2017р. по 11.08.2017р. проведено документальну планову виїзну перевірку позивача, за результатами якої складено акт «Про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (НОМЕР_1) щодо дотримання вимог податкового законодавства України з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, військового збору, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р.» за №9323/04-36-1305/НОМЕР_1 від 18.08.2017р. (далі - акт перевірки). (т.1 а.с.12 -27).

В ході цієї перевірки відповідачем встановлено, що у період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. позивач здійснювала оптову торгівлю металами та металевими рудами та перебуваючи на загальній системі оподаткування, була платником податку на доходи від підприємницької діяльності, ПДВ, військового збору, єдиного внеску.

За підсумками проведеної перевірки відповідач дійшов висновку щодо порушення позивачем:

-п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого платником занижено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності у розмірі 133949,62 грн. (в т.ч.: за 2015 рік на 70651,36 грн., за 2016 рік на 63298,26 грн.);

-п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 7, п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого платником занижену суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у періоді, що перевірявся, на загальну суму 152064,66 грн. (в т.ч.: у 2015 році на суму - 72925,62 грн., у 2016 році на суму 79139,04 грн.);

- п.1.3, п. 1.4 п. 16 прим. 1 розділу 10 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, зважаючи на те, що платник занизив об'єкт оподаткування на 778347,83 грн., то суму військового збору платником, відповідно, також занижено, у зв'язку з чим сума військового збору необхідна до сплати в бюджет за перевіряємий період становить 11675, 21 грн. (в т.ч.: за 2015 рік - 6400,36 грн., за 2016 рік - 5274,85 грн.);

-п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України, в результаті чого платником занижено суму ПДВ на 143468,00 грн. (в т.ч.: за 2015 рік на 73137,00 грн., за 2016 рік на 70331,00 грн.);

-п. 177.10 Податкового кодексу України, оскільки платник податків книгу обліку доходів і витрат на перевірку не надав.

На підставі висновків акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 14.09.2017р.:

№ про визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 204613,81 грн. (з яких 133949,62 грн. - за податковим зобов'язанням, 70664,19 грн. - за штрафними санкціями);

№001359105 про визначення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 179335,00 грн. (з яких 143468,00 грн. - за податковим зобов'язанням, 35867,00 грн. - за штрафними санкціями);

№ про визначення суми грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 14591,01 грн. (з яких 11675,21 грн. - за податковим зобов'язанням, 2918,80 грн. - за штрафними санкціями);

№ про визначення суми штрафних санкцій в розмірі 510,00 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 14.09.2017р. з єдиного внеску в розмірі 152064,66 грн.;

рішення № від 14.09.2017р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 22499,02 грн. (т.1 а.с.28 -33).

Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень та вимоги відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та відмовляючи у задоволені позову повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні рішення та вимога відповідача є правомірною.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) - для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України).

Положеннями п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно з п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно з ч. 2 ст. 3 цього Закону, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 наведеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі по тексту - Наказ № 88).

Відповідно до п.1.2 Наказу №88, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).

Згідно з п. 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції

Отже зазначені норми права свідчать про те, що за господарськими операціями з метою визначення витрат, а також встановлення зв'язку між понесеними витратами і господарською діяльністю платника податку контролюючий орган повинен перевірити наявність у позивача необхідних первинних документів за господарськими операціями.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, зі змісту акта перевірки вбачається, що в ході проведеної перевірки контролюючим органом було встановлено заниження загального оподаткованого доходу отриманого від реалізації товару на 73207 грн. (61005,83 грн. без ПДВ).

Так, при дослідженні питання розрахунків за проданий товар контролюючим органом використано надану позивачем до перевірки банківську виписку по розрахунковому рахунку №4223 у ПАТ КБ «Приватбанк», у відповідності до якої сума загального оподаткованого доходу за 2015 рік склала 1336285,00 грн. (без ПДВ), в той час, коли сума доходу, зазначена платником податків в декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік становить 1275279,17 грн. (без ПДВ), тобто у цьому випадку наявна різниця між даними платника та даними перевірки, яка складає 61005,83 грн. (без ПДВ).

Між тим, вирішуючи це питання контролюючим органом, з висновками якого погодився суд першої інстанції, безпідставно не було враховано данні звітів про дебітові та кредитні операції по рахунку позивача за 2015 рік, згідно з якими позивачем у 2015 році було помилково перераховано контрагентам сума у розмірі 61954,00 грн., яка була повернута з призначенням платежу «повернення помилково перерахованих коштів».

Так 14.01.2015 року позивачем, згідно з договором № 000002 від 13.01.2012 року, було перераховано кошти в сумі 8000 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_3, які було повернуто 22.01.2015 року.

Згідно з договором № 4 від 27.01.2014 року, позивачем було перераховано кошти в сумі 7000 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_4, які було повернуто 02.04.2015 року.

Також 24.04.2015 року, згідно з договором № 000002 від 13.01.2012 року, ФОП ОСОБА_3, повернув на рахунок позивача 30000 грн. та 13.05.2015 року суму у розмірі 10000 грн.

30.09.2015 року позивачем, згідно з листом №1/09 від 30.09.2015 року, було перераховано кошти в сумі 2954,00 грн. на рахунок ТОВ «АБСОЛЮТ-СТАЛЬ», які було повернуто 30.09.2015 року.

13.10.2015 року позивачем, згідно з договором № 4 від 27.01.2014 року, було перераховано кошти в сумі 4000,00 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_4, які було повернуто 27.10.2015 року (т.3 а.с. 42- 52).

При цьому суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи представника відповідача щодо ненадання вказаних звітів до перевірки, оскільки належних доказів ненадання їх позивачем на вимогу відповідача, а саме відповідного акту, суду надано не було.

Отже, враховуючи положення п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, згідно з яким об'єктом оподаткування є чистий дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця та положення п. 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 року № 87, згідно з яким доходами є збільшення економічних вигід у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які призводять до зростання власного капіталу (крім зростання капіталу за рахунок внесків власників), колегія суддів, погоджується з висновками позивача про те, що помилково перераховані суми коштів не можуть бути визначені як суми доходу, оскільки не мають обов'язкової ознаки доходу - отримання від провадження господарської діяльності.

Згідно з п. 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 року № 860/4153, визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Отже, повернені помилково перераховані кошти не включаються до декларації, оскільки не призводять до збільшення економічних вигід у вигляді надходження активі та зменшення зобов'язань, а сума активів підприємця не зменшується. Повернені кошти є власними коштами платника податків, а відтак вказані кошти не є базою оподаткування податком на прибуток, оскільки не є прибутком від провадження нею господарської діяльності.

Водночас, зазначені обставини свідчать про те, що висновки акта перевірки щодо заниження загального оподаткованого доходу отриманого позивачем зроблено формально, оскільки вони не підтверджуються первинними та бухгалтерськими документами.

Таким чином податкове повідомлення-рішення відповідача № від 14.09.2017 р. яким визначено суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 204613,81 грн. (з яких 133949,62 грн. - за податковим зобов'язанням, 70664,19 грн. - за штрафними санкціями) є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо іншого порушення, слід зазначити, що при перевірці товарів, придбаних і реалізованих позивачем у 2015-2016 роках контролюючим органом встановлено, що позивачем при формуванні витрат у 2015-2016 рр. до складу валових витрат включено товар, який було придбано, але, факт реалізації та отримання доходу від реалізації цього товару протягом звітних періодів відсутній. Також, зазначений товар не рахується на залишках ТМЦ.

При цьому, згідно з єдиним реєстром податкових накладних, сума придбання товару за 2015 рік, складає 1221223,00 грн., сума реалізації складає 1275279,00 грн., за 2016 рік сума придбання - 1455787,28 грн., сума реалізації - 1575896,00 грн.

Однак при формуванні витрат за податковий період, потрібно враховувати кількість залишків товару, від придбання яких доходу не було отримано.

При цьому, в матеріалах справи міститься перелік товару, від якого позивачем не було отримано дохід протягом 2015 - 2016 років (т.1 а.с.58 -54).

Водночас, на думку контролюючого органу, позивач включив до складу податкового кредиту товар, який не використовувався в оподатковуваних операціях, та цей товар не значиться на залишках товару станом на 01.01.2014 р., 01.01.2015 р., 01.01.2016 р. на загальну суму 717342, 00 грн. (сума ПДВ - 143468, 00 грн.).

Отже, контролюючий орган вважає, що в порушення п. 199.1 ст. 199 ПК України позивач самостійно не нарахував податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування.

З цього приводу слід зазначити наступне.

Згідно з п. 15.1 ст. 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок зі сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до ст. 16 ПК України, встановлено обов'язки платника податків, а саме: вести облік доходів та витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів та подавати до контролюючих органів декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством.

При цьому, як вірно зазначив позивач, податковим законодавством України не передбачено обов'язку фізичної особи-підприємця щодо ведення обліку товарних запасів.

Отже, висновок контролюючого органу щодо включення позивачем до складу податкового кредиту товару, який не використовувався в оподатковуваних операціях, (цей товар не значиться на залишках товару станом на 01.01.2014 р., 01.01.2015 р., 01.01.2016 р.) на загальну суму 717342,00 грн. (сума ПДВ - 143468,00 грн.) є безпідставним, оскільки згідно з актом перевірки цей висновок не ґрунтується на дослідженні та аналізі первинної документації позивача, а зводиться до обов'язку платника податків щодо ведення обліку залишків товарних запасів.

Таким чином податкове повідомлення-рішення відповідача від 14.09.2017 р №001359105 про визначення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 179335,00 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, враховуючи викладене, суд зазначає, що нарахування військового збору та єдиного внеску, яке відбулось в наслідок порушень встановлених за результатами зазначеної перевірки, а також прийняття відповідачем рішення № від 14.09.2017р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 22499, 02 грн. та направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 14.09.2017р. з єдиного внеску в розмірі 152064,66 грн. є неправомірним.

Щодо податкового повідомлення рішення відповідача № від 14.09.2017 року про визначення суми штрафних санкцій в розмірі 510,00 грн. за ненадання до перевірки книги обліку доходів та витрат, слід зазначити, що позивачем не було надано до суду заперечень у спростування наявності цих обставин зафіксованих актом перевірки. Отже, підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зазначений обов'язок відповідач виконав лише частково.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову частково.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року у справі №804/8213/17 - скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 14.09.2017 р.: №; №001359105; №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 14.09.2017р. з єдиного внеску в розмірі 152064,66 грн..

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 14.09.2017р №.

У задоволені позову в іншій частині відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 10 січня 2019 року.

Повне судове рішення складено 14 січня 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко