Справа № 644/8944/18
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 р. справа № 644/8944/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., за участі секретаря судового засідання Корнієнка А.Д.

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Ісаєнка А.В.,

третьої особи - ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області (вул. Біблика, буд. 18, м. Харків, 61007), третя особа - ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) про визнання дій неправомірними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ісаєнка А.В. щодо ухвалення постанови від 24.10.2018 (виконавчий лист №2-10040 виданий 15.11.2004, ВП №5472149) про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу в розмірі 10863,19 грн - неправомірними;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ісаєнка А.В від 24.10.2018 (виконавчий лист №2-10040 виданий 15.11.2004, ВП №5472149) про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу в розмірі 10863,19 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ісаєнко А.В. щодо ухвалення постанови від 24.10.2018 (виконавчий лист №2-10040 виданий Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 15.11.2004, ВП №5472149, відносно стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1) про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу в розмірі 10863,19 грн є неправомірними, оскільки міра впливу - накладення на боржника штрафу у зв'язку із заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки і в подальшому у разі збільшення розміру заборгованості боржника - за один рік, запроваджена Законом України № 2475- VIII від 03.07.2018, який набрав чинності 28.08.2018. Також позивач зазначив, що закони та інші правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавались законом як правопорушення.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви у зв'язку з тим, що боржником добровільно аліментні зобов'язання не виконувалися а тому не здійснювати відповідних заходів з примусового виконання державним виконавцем - кваліфікувалось виключно як порушення державним виконавцем власних обов'язків, невиконання рішення суду та як кримінальний проступок.

Третя особа надала до суду заперечення щодо позову, в яких вказала, що винесена державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 є захистом порушених прав її двох неповнолітніх дітей і така , що не підлягає скасуванню.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав правову позицію, викладену у відзиві, та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Третя особа у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ісаєнко А.В. винесено постанову ВП № 5472149 від 24.10.2018 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-10040 від 15.11.2004, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3, про накладення штрафу на користь стягувача у розмірі 10863,19 грн.

Позивач, не погоджуючись із вказаною постановою та діями відповідача щодо накладення штрафу, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону №1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова прийнята державним виконавцем у зв'язку з наявністю у боржника заборгованості по аліментам, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки за період з 24.09.2004 по 24.09.2007 та складає 2363,24 грн, та у зв'язку з наявністю заборгованості по аліментам у боржника, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік за період з 24.09.2007 по 01.04.2017 та складає 42499,72 грн.

Доказів сплати такої заборгованості до суду не надано, розрахунки суми заборгованості ОСОБА_1 не оскаржувались, сума заборгованості позивачем у судовому засіданні не заперечувалась.

Абзацами 1 та 3 частини 14 статті 71 Закону №1404-VIII визначено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, та за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Зазначену статтю доповнено вказаною нормою згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" №2475-VIII від 03.07.2018, який набрав законної сили з 28.08.2018.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Так, згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

У свою чергу в пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначено, що частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, особа має нести відповідальність за діяння на підставі закону, що був чинним на час його вчинення, крім випадків, коли новий закон пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинення такого діяння.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає суду підстави для висновку про неправомірність застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

Неприпустимість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є одним з аспектів загальновизнаного принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, який відповідно до частини першої статті 8 Конституції України визнається і діє в Україні.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів закріплений також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22.02.2017 у справі №6-2705цс16, підтверджує, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

З огляду на зазначені вище обставини, притягнення позивача до відповідальності за порушення, яке передбачено абзацом 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", є неправомірним, оскільки позивач не міг передбачити настання цієї відповідальності у зв'язку із несвоєчасністю такої сплати.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про скасування постанови старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ісаєнка А.В від 24.10.2018 (виконавчий лист №2-10040 виданий 15.11.2004, ВП №5472149) про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу в розмірі 10863,19 грн.

Суд зазначає, що за своєю суттю правовий акт управління (постанова старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ісаєнка А.В від 24.10.2018 про накладення штрафу) - це державно-владне волевиявлення, що містить управлінське рішення із приписом, адресованим іншим суб'єктам права. Визнаючи акт протиправним, суд констатує відсутність у ньому цих сутнісних рис та його нездатність регулювати суспільні відносини. Разом із тим, з метою захисту прав та інтересів суб'єкта права суд встановлює правові наслідки протиправності акту, а саме його скасування.

Таким чином, належним способом захисту порушеного права позивача є скасування вищевказаної постанови, а тому позовна вимога про визнання дій старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ісаєнка А.В. щодо ухвалення постанови від 24.10.2018 про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу в розмірі 10863,19 грн - неправомірними задоволенню не підлягає.

За приписами частинами 1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області (вул. Біблика, буд. 18, м. Харків, 61007), третя особа - ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) про визнання дій неправомірними та скасування постанови - задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ісаєнка А.В від 24.10.2018 (виконавчий лист №2-10040 виданий 15.11.2004, ВП №5472149) про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу в розмірі 10863,19 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2) сплачену суму судового збору в розмірі 352,40 грн (триста п'ятдесят дві) грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області (, адреса: м. Харків, вул. Біблика, 18).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено та проголошено 16 січня 2019 року.

Суддя О.Г. Котеньов