Справа № 1.380.2019.000152
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000152
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

14 січня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Гулкевич І.З., перевірши матеріали позовної заяви з доданими до неї документами у справі за позовом ОСОБА_1 до Новояворівської міської ради Львівської області про визнання дій неправомірними,-

встановив:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Новояворівської міської ради Львівської області, в якому позивач просить: визнати конкурсну комісію «з проведення конкурсу на зайняття посади директора Палацу культури «Кристал» нелегітимною, конкурс на зайняття посади директора Палацу культури «Кристал», оформлений Протоколом №1 від 26.12.2018 року неправомірним та скасувати і визнати не обгрунтованими результати конкурсу.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства у зв'язку з наступним.

Так, предметом розгляду у даній справі є протокол №1 засідання конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посади директора палацу культури «Кристал» Новояворівської міської ради від 26.12.2018 р в частині відмови позивачу до допуску до конкурсу на посаду директора палацу культури «Кристал».

Окрім того, позивач просить суд визнати конкурсну комісію «з проведення конкурсу на зайняття посади директора Палацу культури «Кристал» нелегітимною та скасувати і визнати не обгрунтованими результати конкурсу.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Нормою частини 1 статті 19 КАС України визначено вичерпний перелік справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у таких публічно-правових спорах:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони, за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень.

В перелічених категоріях справ обов'язковою умовою для віднесення справи до адміністративної юрисдикції є публічно-правовий характер спору.

Нормою п.2 ч.1 ст.4 КАС України надано вичерпне визначення терміну публічно-правовий спір" - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується виключно цих відносин.

Тобто, юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов'язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

Пунктом 17 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З наведеного випливає, що будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України "Про державну службу".

Відповідно до Закону України "Про державну службу" державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Державна служба характеризується тим, що: а) здійснюється на державних посадах у державних органах або їх апаратах; б) має своєю метою реалізацію завдань і функцій держави; в) регламентується Законом України "Про державну службу" та іншими спеціальними законами; г) характеризується особливістю вступу на державну службу, її проходженням, припиненням службових відносин; ґ) пов'язана з присвоєнням рангів, чинів, спеціальних і військових звань; д) характеризується безпартійністю або політичною нейтральністю державних службовців; е) оплачується за рахунок державного бюджету.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Водночас до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та ін.

У даній справі спір не містить ознак публічно-правового в зв'язку з відсутністю підстав вважати позивача особою, яка перебувала на публічній службі чи яка претендує на зайняття посади на публічній службі.

Посада директора Палацу культури «Кристал» не є посадою публічної служби, тому вимоги позивача, що пов'язані з незадоволенням її заяви про участь у конкурсі на вакантну посаду директора Палацу культури «Кристал», не є публічно-правовим спором та, відповідно, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Робота на посаді директора Палацу культури «Кристал» не є публічною службою, відповідно до її визначення, наданого п.17 ч.1 ст.4 КАС України, згідно якого публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

У зв'язку з цим процес обрання, призначення чи звільнення керівника палацу культури «Кристал» є повноваженням його засновника, який в даному випадку виступає не як орган місцевого самоврядування - суб'єкт владних повноважень, а як власник об'єкту комунальної власності, який реалізує функції роботодавця.

Спірні правовідносини, які складаються між позивачем і відповідачем, стосуються підстав та умов прийняття на роботу та укладення строкового трудового договору, тобто є трудовими, а даний спір, що виникає із таких правовідносин, відповідно має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

При цьому суддя виходить також із того, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії суб'єктів владних повноважень.

Мотивуючи свої вимоги, позивач зазначає, що вона скористалася своїм правом взяти участь у конкурсі на заміщення вакантної посади директора Палацу культури «Кристал», подавши необхідні документи. За результатами відбору претендентів на посаду директора Палацу культури «Кристал», конкурсною комісією з проведення конкурсу на зайняття посади директора Палацу культури «Кристал» відмовлено ОСОБА_1 у допуску до конкурсу. Оскільки станом на 12.12.2018 р нею не подано весь перелік документів. Відповідна така не відповідає відповідним кваліфікаційним вимогам на керівника державного чи комунального закладу культури, визначеним Законом України «Про культуру» та Порядком проведення конкурсу на зайняття посади директора Палацу культури «Кристал». Затвердженого Розпорядженням міського голови від 07.11.2018 р №115. З таким висновком позивач не погодилась, оскільки письмова повідомила відповідача про те. Що у неї на даний час не було та немає непогашеної судимості. А також повідомила про те. Що довідка про несудимість буде отримана у сервісному центрі МВС та надана для долучення до матеріалів конкурсу до 25.12.2018 р. Також, зазначила, що конкурсна комісія є нелегітимною, оскільки до її складу не входив жодний представник від трудового колективу, що суперечить Закону України «Про культуру», відповідно результати конкурсу також підлягають скасуванню.

Таким чином, в межах цієї справи позивач оскаржує рішення відповідача як уповноваженої особи власника та засновника Палацу культури «Кристал» у процесі обрання і призначення його керівника, чия посада не відноситься до категорії посад публічної служби, що свідчить про наявність між сторонами саме трудового (цивільного) спору, незалежно від участі у справі відповідача як суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ст.4 Цивільного процесуального Кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (…).

Враховуючи викладене, суддя вважає, що цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів та посадових осіб місцевого самоврядування, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Натомість за суб'єктним складом сторін та сутністю спору він підлягає розгляду в порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, який розглядає справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Zand проти Австрії зазначив, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з Ц?н;…Ц?,; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів" (п.п.24-25 рішення у справі Сокуренко і Стригун проти України).

Згідно п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

В разі відмови у відкритті провадження у справі, сплачена сума судового збору, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", повертається за ухвалою суду.

Керуючись статтями 170, 241, 248 КАС України, суддя,-

постановив:

Відмовити у відкриті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Новояворівської міської ради Львівської області, в якому позивач просить: визнати конкурсну комісію «з проведення конкурсу на зайняття посади директора Палацу культури «Кристал» нелегітимною, конкурс на зайняття посади директора Палацу культури «Кристал», оформлений Протоколом №1 від 26.12.2018 року неправомірним та скасувати і визнати не обгрунтованими результати конкурсу.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) сплачену згідно квитанції №0.0..1 від 29.12.2018 р. суму судового збору в розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні 80 коп).

Копія ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Гулкевич І.З.