Справа № 826/13384/17
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 січня 2019 року № 826/13384/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Промгазінвест»
доГоловного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування рішень, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Промгазінвест», (далі також - позивач, ТОВ «Промгазінвест») з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкову вимогу від 13.07.2017 №47449-17, рішення про опис майна у податкову заставу від 13.07.2017 №47449-17, податкову вимогу від 12.09.2017 №77454-17, рішення про опис майна у податкову заставу від 12.09.2017 №77454-17, а також податкові повідомлення-рішення від 12.09.2017 за № і №.

Позовні вимоги мотивовані відсутністю у контролюючого органу (відповідача) підстав для складання та виставлення на адресу ТОВ «Промгазінвест» оскаржуваних податкових вимог, рішень про опис майна у податкову заставу, а також для прийняття податкових повідомлень-рішень відповідно до ст. 126 Податкового кодексу України у зв'язку з несвоєчасною сплатою узгоджених грошових зобов'язань з податку на додану вартість. Позивач вказує на те, що 30.01.2015 він виконав свій обов'язок по сплаті задекларованої суми податку на додану вартість за звітний період грудень 2014 року у розмірі 21 880 грн., шляхом надання обслуговуючому банку відповідного платіжного доручення. Проте з вини Банку кошти за отриманим від позивача платіжним документом в оплату податку до державного бюджету перераховані не були, що зумовило протиправне формування в інтегрованій картці платника ПДВ (ТОВ «Промгазінвест») починаючи з лютого 2015 року податкового боргу. В подальшому внаслідок зазначеної події, сплачені позивачем кошти в оплату податку на додану вартість за поточні звітні періоди (починаючи з місяця січня 2015 року) зараховувались органом ДФС в погашення незаконного сформованих сум недоїмки та пені, що в кінцевому результаті зумовило виставлення Товариству податкових вимог від 03.02.2015 №218-23, 05.05.2015 №4436-23, 09.09.2015 №11890-23, 06.06.2016 №4136-17, 19.04.2017 №4634-17, 13.07.2017 №47449-17 та від 12.09.2017 №77454-17, прийняття рішень про опис майна боржника у податкову заставу від 27.05.2015 №172/26-50-23-01-08, 22.09.2015 №368/26-50-23-01-09, 10.06.2016 №759/26-50-17-44, 13.07.2017 №47449-17 та від 12.09.2017 №77454-17, а також застосування штрафних санкцій згідно податкових повідомлень-рішень від 14.07.2016 № і №, від 28.09.2016 № і № та від 12.09.2017 № і №. Між тим, обставина відсутності вини ТОВ «Промгазінвест» у неперерахуванні до бюджету податку за звітний період грудень 2014 року встановлена Окружним адміністративним судом міста Києва під час розгляду справи №826/5828/15. Крім того, в судовому порядку були скасовані як протиправні податкові вимоги від 03.02.2015 №218-23, 05.05.2015 №4436-23, від 03.02.2015 №218-23, 05.05.2015 №4436-23, рішення від 27.05.2015 №172/26-50-23-01-08, 22.09.2015 №368/26-50-23-01-09 (справи №826/5828/15, №826/15821/15, 826/25235/15), а решта прийнятих органами ДФС рішень наразі перебувають у судовому оскарженні (справи №826/11890/16, №826/3388/17, №826/9172/17). Позивач стверджує, що обставини своєчасної сплати ТОВ «Промгазінвест» задекларованих у податковій звітності сум податку на додану вартість за звітні періоди з лютого 2015 року по серпень 2017 року підтверджуються платіжними дорученнями Товариства, платіжні операції за якими були проведені банком.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2017 відкрито провадження у справі №826/13384/17 за вказаним позовом ТОВ «Промгазінвест», закінчено підготовче провадження та дану справу призначено до судового розгляду в судовому засіданні.

У призначених судових засіданнях представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав повністю, а представник відповідача проти позову заперечував з підстав і мотивів, що наведені у тексті його відзиву на позовну заяву.

Свої заперечення проти позову відповідач обґрунтовує тим, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 12.09.2017 були матеріали камеральної перевірки з питань своєчасності сплати позивачем до бюджету податку на додану вартість, що оформлені актом від 30.08.2017 №6341/26-15-12-06. В ході проведеної камеральної перевірки встановлено випадки порушення позивачем граничних термінів сплати сум податку на додану вартість. Такі висновки акта камеральної перевірки відповідач вважає обгрунтованими та законними. Що стосується заявлених позивачем вимог про скасування податкових вимог від 13.07.2017 №47449-17 і від 12.09.2017 №77454-17, та рішень про опис майна у податкову заставу, то ці позовні вимоги не підлягають задоволенню з причини відкликання в порядку пп. 60.1.1 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України обох податкових вимог.

06.02.2018 суд на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент вчинення відповідної процесуальної дії) суд ухвалив про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Крім того, на виконання вимог суду представник відповідача 16.02.2018 подав до канцелярії суду витяги з інтегрованої картки платника податку на додану вартість (ТОВ «Промгазінвест») за 2015 - 2017 роки.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

30.08.2017 працівником ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку ТОВ «Промгазінвест» з питань дотримання ним вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість. За результатами такої проведеної перевірки був складений акт від 30.08.2017 №6341/26-15-12-06.

В тексті цього акта перевірки зафіксовано порушення позивачем вимог п. 50.1 ст. 50, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме: порушення термінів сплати самостійно визначених (задекларованих) податкових зобов'язань з податку на додану вартість. За даними перевіряючого ТОВ «Промгазінвест» несвоєчасно сплачено податкові зобов'язання, задекларовані у податкових деклараціях з податку на додану вартість реєстр. № від 19.10.2016, № від 20.09.2016, № від 18.11.2016, № від 16.08.2016, № від 16.12.2016, № від 19.07.2017, № від 18.04.2017, № від 19.03.2017, № від 16.06.2016, № від 19.01.2017, № від 17.05.2017, № від 17.02.2017, уточнюючих розрахунках реєстр. № від 31.03.2017, № від 06.10.2016.

12.09.2017 ГУ ДФС у м. Києві на підставі акта камеральної перевірки та згідно зі ст. 126 Податкового кодексу України прийняло наступні податкові повідомлення-рішення форми «Ш»:

- №, яким до ТОВ «Промгазінвест» застосовано штрафну санкцію за затримку сплати грошових зобов'язань з податку на додану вартість на терміни до 30 календарних днів, всього у розмірі 21 811,24 грн. (що становить 10% від загальної суми несвоєчасно сплачених грошових зобов'язань - 218 112,40 грн.);

- №, яким до ТОВ «Промгазінвест» застосовано штрафну санкцію за затримку сплати грошових зобов'язань з податку на додану вартість на терміни понад 30 календарних днів, всього у розмірі 23 195,31 грн. (що становить 20% від загальної суми несвоєчасно сплачених грошових зобов'язань - 115 976,55 грн.). Водночас за даними витягу з інтегрованої картки платника податку на додану вартість (ТОВ «Промгазінвест») за 2017 рік, позивачу 28.09.2017 було нараховано до сплати суми грошових зобов'язань (штрафів) на підставі податкових повідомлень-рішень від 12.09.2017 за № і №. При цьому, суми нарахованих 28.09.2017 в такій інтегрованій картці платника (позивача) до сплати штрафів відповідають сумам, що наведені в тексті акта від 30.08.2017 №6341/26-15-12-06.

З огляду на, що суд приходить до висновку, що при оформленні податкового повідомлення-рішення від 12.09.2017 на суму штрафних санкцій 23 195,13 грн. контролюючим органом була допущена описка в реєстраційному номері такого рішення, а саме: замість « » зазначено « ), та що предметом спору і даній справі є саме правомірність податкових повідомлень-рішень від 12.09.2017 за № і №.

Крім того, суд встановив, що відповідачем на адресу ТОВ «Промгазінвест» були сформовані наступні податкові вимоги:

від 13.07.2017 №47449-17 (далі - податкова вимога), згідно якої станом на 12.07.2017 за платником (позивачем) обраховується податковий борг з податку на додану вартість у сумі 27 163,01 грн. (з них недоїмки 27 163,01 грн.);

від 12.09.2017 №77454-17 (далі - податкова вимога), згідно якої станом на 11.09.2017 за платником (позивачем) обраховується податковий борг з податку на додану вартість у сумі 27 163,01 грн. (з них недоїмки 27 163,01 грн.).

Також ГУ ДФС у м. Києві в ті ж самі дні, керуючись ст. 89 Податкового кодексу України, прийняло рішення про опис майна у податкову заставу від 13.07.2017 №47449-17 та від 12.09.2017 №77454-17.

За даними наданих представником відповідача 06.02.2018 у судовому засіданні витягів з автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок», податкова вимога від 13.07.2017 №47449-17 була відкликана 24.07.2017, а податкова вимога від 12.09.2017 №77454-17 - 27.09.2017 з причини «погашення податкового боргу платником».

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Так, відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно норм ст. 36 цього Кодексу податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

При цьому, «грошове зобов'язання платника податків» в розумінні пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України є сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У свою чергу, згідно пп. 49.18. п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Також, за змістом норм п. 203.1, 203.2 ст. 203 розд. V «Податок на додану вартість» ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

З контексту наведених норм Кодексу можна дійти висновку, що податкове зобов'язання з податку на додану вартість, самостійно визначене платником податків у податковій декларації підлягає сплаті протягом 10 днів, наступних за останнім днем строку подання такої податкової декларації, що подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю.

Відповідно до п. 31.1 і п. 31.3 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).

В розумінні пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом, набуває статусу податкового боргу.

У силу приписів абз. 1 і 3 п. 87.1 ст. 87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника).

Одночасно п. 87.9 ст. 87 ПК України закріплено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Також податкова вимога надсилається (вручається) коли платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.4 ст. 59 цього Кодексу).

Підпунктом 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що «податкова вимога» - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

В силу норми п. 59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Також, механізми формування та форми податкової вимоги у спірний період були врегулювані Порядком направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №576 (що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за № 1840/24372 та діяв до 08.09.2017) та чинним нині Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.07.2017 за №902/30770 та набрав чинності з 08.09.2017).

Зокрема, згідно положень розд. ІІІ зазначених Порядків податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів.

Відтак, з аналізу вищенаведених норм права вбачається, що право на формування податкової вимоги виникає у податкового органу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання. При цьому, така податкова вимога формується автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів, зокрема, даних відповідних інтегрованих карток.

Дослідивши та проаналізувавши наявні у матеріалах справи витяги з інтегрованих карток платника податку на додану вартість (ТОВ «Промгазінвест») за 2015 - 2017 роки суд встановив, що: станом на 30.01.2015 у позивача обліковувалась переплата по податку в сумі 1 217,89 грн. 30.01.2015 позивачу на підставі податкової декларації № від 19.01.2015 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 21 881 грн., 02.03.2015 позивачу на підставі податкової декларації № від 18.02.2015 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 1 048 грн., 30.03.2015 позивачу на підставі податкової декларації № від 19.03.2015 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 18 929 грн., 30.04.2015 позивачу на підставі податкової декларації № від 17.04.2015 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 22 787 грн., 30.05.2015 позивачу на підставі податкової декларації № від 19.05.2015 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 20 286 грн., 30.06.2015 позивачу на підставі податкової декларації № від 18.06.2015 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 38 342 грн., 30.07.2015 позивачу на підставі податкової декларації № від 20.07.2015 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 10 842 грн., 30.08.2015 позивачу на підставі податкової декларації № від 19.08.2015 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 26 695 грн., 30.09.2015 позивачу на підставі податкової декларації № від 21.09.2015 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 4 084 грн., 30.10.2015 позивачу на підставі податкової декларації № від 16.10.2015 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 18 191 грн., 30.11.2015 позивачу на підставі податкової декларації № від 19.11.2015 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 22 540 грн., 30.12.2015 позивачу на підставі податкової декларації № від 21.12.2015 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 18 757 грн., 30.01.2016 позивачу на підставі податкової декларації № від 19.01.2016 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 25 917 грн., 01.03.2016 позивачу на підставі податкової декларації № від 22.02.2016 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 30 017 грн., 30.03.2016 позивачу на підставі податкової декларації № від 18.03.2016 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 40 907 грн., 30.04.2016 позивачу на підставі податкової декларації № від 19.04.2016 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 22 745 грн., 30.05.2016 позивачу на підставі податкової декларації № від 20.05.2016 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 30 341 грн., 30.06.2016 позивачу на підставі податкової декларації № від 17.06.2016 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 17 020 грн., 30.07.2016 позивачу на підставі податкової декларації № від 19.07.2016 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 2 970 грн., 30.08.2016 позивачу на підставі податкової декларації № від 16.08.2016 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 15 499 грн., 30.09.2016 позивачу на підставі податкової декларації № від 20.09.2016 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 39 234 грн., 06.10.2016 позивачу на підставі уточнюючого розрахунку № від 06.10.2016 були нараховані до сплати грошові зобов'язання у розмірах 447 грн. і 13 грн. (всього 460 грн., з них 13 грн. - штрафна санкція, що самостійно визначена платником), 30.10.2016 позивачу на підставі податкової декларації № від 19.10.2016 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 26 520 грн., 30.11.2016 позивачу на підставі податкової декларації № від 18.11.2016 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 33 052 грн., 30.12.2016 позивачу на підставі податкової декларації № від 16.12.2016 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 33 602 грн., 30.01.2017 позивачу на підставі податкової декларації № від 19.01.2017 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 36 389 грн., 02.03.2017 позивачу на підставі податкової декларації № від 17.02.2017 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 45 746 грн., 30.03.2017 позивачу на підставі податкової декларації № від 19.03.2017 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 52 288 грн., 31.03.2017 позивачу на підставі уточнюючого розрахунку № від 19.03.2017 були нараховані до сплати грошові зобов'язання у розмірах 8 333 грн. та 250 грн. (всього 8 583 грн., з них 250 грн. - штрафна санкція, що самостійно визначена платником. При цьому, попередньо 31.03.2017 суми ПДВ, що підлягали сплаті платником до бюджету, були зменшені на суму 8 333 грн. на підставі відповідного уточнюючого розрахунку), 30.04.2017 позивачу на підставі податкової декларації № від 18.04.2017 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 25 206 грн., 30.05.2017 позивачу на підставі податкової декларації № від 17.05.2017 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 33 047 грн., 30.06.2017 позивачу на підставі податкової декларації № від 16.06.2017 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 30 775 грн., 30.07.2017 позивачу на підставі податкової декларації № від 19.07.2017 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 31 316 грн., 30.08.2017 позивачу на підставі податкової декларації № від 18.08.2017 було нараховане до сплати грошове зобов'язання у розмірі 27 291 грн. Всього за період з 01.01.2015 по 12.09.2017 позивачу на підставі поданої податкової звітності за звітні періоди грудень 2014 року - липень 2017 року до сплати нараховано загальну суму податку в розмірі 833 307 грн. В той же час за період з 31.12.2014 по 26.09.2017 в інтегрованій картці платника проведено сплату податку на загальну суму 811 093,52 грн. (без урахування суми переплати, що обліковувалась в такій інтегрованій картці станом на 30.01.2015, а також суми коштів, сплату яких було ініційовано платником згідно платіжного доручення №189 від 30.01.2015).

Окрім того, 30.07.2016, 03.11.2016, 21.03.2017 позивачу до сплати були нараховані штрафні санкції, визначені відповідно до ст. 126 Податкового кодексу України згідно податкових повідомлень-рішень № та № від 14.07.2016, № і № від 28.09.2016, які були виключені з інтегрованої картки 10.02.2017, 15.03.2017 та 22.05.2017 у зв'язку з оскарженням таких платником в досудовому та/або в судовому порядку.

Поряд з цим, згідно наданих позивачем платіжних доручень №36 від 27.02.201, №103 від 30.03.2015, №141 від 27.04.2015, №181 від 27.05.2015, №202 від 03.06.2015, №223 від 22.06.2015, №226 від 01.07.2015, №245 від 03.07.2015, №266 від 27.07.2015, №267 від 27.07.2015, №277 від 31.07.2015, №309 від 12.08.2015, №312 від 13.08.2015, №318 від 21.08.2015, №322 від 26.08.2015, №379 від 29.09.2015, №393 від 30.09.2015, №402 від 09.10.2015, №426 від 26.10.2015, №446 від 30.10.2015, №480 від 23.11.2015, №516 від 11.12.2015, №533 від 17.12.2015, №535 від 17.12.2015, №546 від 29.12.2015, №582 від 22.01.2016, №605 від 08.02.2016, №611 від 12.02.2016, №627 від 22.02.2016, №636 від 25.02.2016, №658 від 03.03.2016, №675 від 17.03.2016, №681 від 22.03.2016, №689 від 28.03.2016, №695 від 30.03.2016, №782 від 26.05.2016, №831 від 24.06.2016, №838 від 29.06.2016, №885 від 27.07.2016, №928 від 16.08.2016, №936 від 22.08.2016, №944 від 26.08.2016, №968 від 07.09.2016, №979 від 20.09.2016, №986 від 23.09.2016, №993 від 27.09.2016, №1012 від 04.10.2016, №1055 від 31.10.2016, №1133 від 22.12.2016, №1143 від 29.12.2016, №1204 від 31.01.2017, №1237 від 21.02.2017, №1259 від 01.03.2017, №1274 від 14.03.2017, №1292 від 20.03.2017, №1315 від 30.03.2017, №1348 від 13.04.2017, №1366 від 19.04.2017, №1369 від 20.04.2017, №1398 від 10.05.2017, №1417 від 18.05.2017, №1455 від 07.06.2017, №1477 від 19.06.2017, №1489 від 27.06.2017, №1534 від 21.07.2017, №1537 від 25.07.2017, №1578 від 21.08.2017, №1584 від 30.08.2017, №1608 від 12.09.2017, №1632 від 25.09.2017, №1639 від 29.09.2017 з відмітками банку про проведення платежів суд встановив, що ТОВ «Промгазінвест» було сплачено податок на додану вартість за звітні періоди січень-грудень 2015 року, січень-грудень 2016 року та січень-серпень 2017 року, а саме: 27.02.2015 - у сумі 1 048 грн. за січень 2015 року, 30.03.2015 - у сумі 18 929 грн. за лютий 2015 року, 27.04.2015 - у сумі 22 787 грн. за березень 2015 року, 27.05.2015 - у сумі 20 286 грн. за квітень 2015 року; 03.06.2015 - у сумі 3 000 грн. за травень 2015 року, 22.06.2015 - у сумі 35 342 грн. за травень 2015 року, 01.07.2015 - у сумі 6 700 грн. за червень 2015 року; 03.07.2015 - у сумі 500 грн. за червень 2015 року, 27.07.2015 - у сумі 3 642 грн. за червень 2015 року, 27.07.2015 - у сумі 7 000 грн. за липень 2015 року, 31.07.2015 - у сумі 1 000 грн. за липень 2015 року, 12.08.2015 - у сумі 3 000 грн. за липень 2015 року, 13.08.2015 - у сумі 10 000 грн. за липень 2015 року, 21.08.2015 - у сумі 5 695 грн. за липень 2015 року, 26.08.2015 - у сумі 5 000 грн. за серпень 2015 року (в той час, як було задекларовано лише 4 084 грн.), 29.09.2015 - у сумі 5 000 грн. за вересень 2015 року, 30.09.2015 - у сумі 5 000 грн. за вересень 2015 року, 09.10.2015 - у сумі 5000 грн. за вересень 2015 року, 26.10.2015 - у сумі 12 000 грн. за вересень 2015 року, 30.10.2015 - у сумі 6 000 грн. за жовтень 2015 року, 23.11.2015 - у сумі 17 000 грн. за листопад 2015 року, 11.12.2015 - у сумі 9 000 грн. за листопад 2015 року, 17.12.2015 - у сумі 10 000 грн. за листопад 2015 року, 17.12.2015 - у сумі 12 000 грн. за листопад 2015 року, 29.12.2015 - у сумі 9 300 грн., 22.01.2016 -у сумі 6 500 грн., 08.02.2016 - у сумі 3 000 грн., 12.02.2016 - у сумі 5 000 грн., 22.02.2016 - у сумі 10 000 грн. за січень 2016 року, 25.02.2016 - у сумі 16 000 грн. за лютий 2016 року, 03.03.2016 - у сумі 17 000 грн., 17.03.2016 - у сумі 1 000 грн., 22.03.2016 - у сумі 17 000 грн., 28.03.2016 - 13 500 грн., 30.03.2016 - у сумі 26 100 грн., 26.05.2016 - у сумі 5 000 грн., 24.06.2016 - у сумі 5 000 грн., 29.06.2016 - у сумі 10 119 грн., 27.07.2016 - у сумі 3 000 грн., 16.08.2016 - у сумі 15 500 грн., 22.08.2016 - у сумі 8 000 грн., 26.08.2016 - у сумі 12 200 грн., 07.09.2016 - у сумі 7 000 грн., 20.09.2016 - у сумі 7 000 грн., 23.09.2016 - у сумі 20 000 грн., 27.09.2016 - у сумі 25 000 грн., 04.10.2016 - у сумі 447 грн., 31.10.2016 - у сумі 50 000 грн., 22.12.2016 - у сумі 26 000 грн., 29.12.2016 - у сумі 25 000 грн., 31.01.2017 - у сумі 25 000 грн., 21.02.2017 - у сумі 10 000 грн., 01.03.2017 - у сумі 20 000 грн., 14.03.2017 - у сумі 5 000 грн., 20.03.2017 - у сумі 33 000 грн., 30.03.2017 - у сумі 12 000 грн., 13.04.2017 - у сумі 7 000 грн., 19.04.2017 - у сумі 8 000 грн., 20.04.2017 - у сумі 10 000 грн., 10.05.2017 - у сумі 11 000 грн., 18.05.2017 - у сумі 12 000 грн., 07.06.2017 - у сумі 12 000 грн., 19.06.2017 - у сумі 19 000 грн., 27.06.2017 - у сумі 10 000 грн., 21.07.2017 - у сумі 18 000 грн., 25.07.2017 - у сумі 8 000 грн., 21.08.2017 - у сумі 22 500 грн., 30.08.2017 - у сумі 11 000 грн., 12.09.2017 - у сумі 6 500 грн., 25.09.2017 - у сумі 18 000 грн., 29.09.2017 - у сумі 1 000 грн. Всього за даними цих платіжних доручень, станом на 12.09.2017 позивачем сукупно за період з 01.01.2015 по 12.09.2017 сплачено до бюджету в рахунок оплати ПДВ 833 595 грн.

Також, як було встановлено Окружним адміністративним судом міста Києва під час розгляду іншої адміністративної справи №826/5828/15 за позовом ТОВ «Промгазінвест» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкової вимоги від 03.02.2015 №218-23, 30.01.2015 (тобто у строки встановлені п. 57.1 ст. 57 ПК України) ТОВ «Промгазінвест»м до ПАТ «Енергобанк» було подано платіжне доручення від 30.01.2015 №189 на перерахування коштів (податку на додану вартість за грудень 2014 року, задекларованого у податковій декларації реєстр. № від 19.01.2015) у сумі 21 881 грн. Проте, відповідно до примітки банку на звороті платіжного доручення від 30.01.2015 №189 зазначений розрахунковий документ ТОВ «Промгазінвест» був повернутий без виконання з посиланням на положення абз. 8 п. 1.25 глави 1 розділу ІІІ Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 №2 «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку». При цьому, така операція з повернення коштів в сумі 21 881 грн., переказ яких попередньо був ініційований клієнтом (позивачем) згідно платіжного доручення від 30.01.2015 №189 в оплату податку на додану вартість, сталася не за ініціативою та без відома підприємства. В подальшому Постановою Правління Національного банку України від 11.06.2015 №370 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Енергобанк». Як наслідок Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку, що подання до установи банку платіжного доручення на перерахування суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість за грудень 2014 року у розмірі 21 881 грн. було здійснено позивачем у встановлені податковим законодавством строки, та обов'язок позивача щодо сплати такого грошового зобов'язання у вказаній сумі припинився 30.01.2015, у зв'язку з чим у контролюючого органу не було підстав для виставлення податкової вимоги від 03.02.2015 №218-23 за відсутності сформованої у законодавчо встановленому порядку податкової заборгованості. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.07.2015 у справі №826/5828/15, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2015, позов ТОВ «Промгазінвест» задоволено частково, а саме - визнано протиправною податкову вимогу від 03.02.2015 №218-23. Згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.07.2015 у справі №826/5828/15 набрала законної сили у вересні 2015 року.

В силу приписів норм ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В контексті наведених вище норм права та, виходячи зі встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку про протиправність дій ГУ ДФС у м. Києві щодо формування та направлення на адресу ТОВ «Промгазінвест» податкових вимог від 13.07.2017 №47449-17 та від 12.09.2017 №77454-17, оскільки суми податкового боргу у розмірах 27 163,01 грн. станом на 12.07.2017 та 12.09.2017 були утворені неправомірно, за відсутності фактів несвоєчасної сплати позивачем узгоджених сум грошових зобов'язань, задекларованих у податкових деклараціях за відповідні звітні періоди 2016 - 2017 років.

Згідно даних витягу з інтегрованої картки платника ПДВ за 2017 рік вказані суми податкового боргу були погашені 24.07.2017 та 27.09.2017 повністю за рахунок коштів, сплачених позивачем.

У силу приписів пп. 60.1.1 п. 60.1 ст. 60 ПК України податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

У випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі (п. 60.2 ст. 60 цього Кодексу).

За даними наданого представником відповідача скріншоту з автоматизованої інформаційної системи органів ДФС станом на момент розгляду справи судом обидві оспорювані податкові вимоги відкликані, як погашені платником.

Таким чином, з урахуванням того, що матеріалами справи документально підтверджується обставини погашення обох оспорюваних податкових вимог та відкликання їх в порядку п. 60.1 і п. 60.2 ст. 60 ПК України, то такі податкові вимоги, на думку суду, є такими, що вичерпали свою дію як індивідуальні акти, а тому позовні вимоги позивача про визнання податкових вимог від 13.07.2017 №47449-17 та від 12.09.2017 №77454-17 протиправними та їх скасування підлягають задоволенню лише в частині вимог про визнання протиправними таких рішень.

Відповідно до п. 88.1 і 88.2 ст. 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Згідно до пп. 89.1.1 п. 89.1 ст. 89 цього Кодексу право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

Отже, виходячи зі змісту вказаних вище норм ПК України право податкової застави виникає виключено з дня виникнення податкового боргу.

Положеннями п. 2.1 розд. ІІ Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №572 (що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за №1841/24373 та діяв до 04.08.2017), та п. 1 розд. ІІ діючого нині Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 року №586 (що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.07.2017 за № 859/3072) встановлено, опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1), яке приймається керівником контролюючого органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг.

Під час судового розгляду справи сторони не подали до суду документальних доказів фактичного здійснення ГУ ДФС у м. Києві опису майна позивача та реєстрації у відповідному Державному реєстрі податкової застави на майно позивача, та про наявність таких суд не повідомили.

Таким чином, з урахуванням того, що станом на день винесення рішення про опис майна у податкову заставу, податковий борг позивача був сформований всупереч норм ПК України, то ГУ ДФС у м. Києві приймаючи оспорювані рішення від 13.07.2017 №47449-17 та від 12.09.2017 №77454-17 діяло в порушення норм пп. 89.1.1 п. 89.1 ст.89 ПК України і відповідного Порядку застосування податкової застави, а тому такі рішення про опис майна у податкову заставу підлягають визнанню протиправними та відповідно скасуванню.

Що стосується решти заявлених позивачем вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, то суд зазначає наступне.

У силу приписів п. 20.1.19 ст. 20 ПК України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (п. 111.2 ст. 111 ПК України).

Так, згідно з абз. 2 п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

За результатами проведеного аналізу наданих сторонами документів до матеріалів цієї справи, та беручи до уваги факти, що були встановлені та доведені адміністративним судом в межах іншої справи №826/5828/15, суд дійшов висновку про відсутність документального підтвердження випадків порушення ТОВ «Промгазінвест» законодавчо визначених строків сплати узгоджених сум грошових зобов'язань з ПДВ, що зафіксовані в тексті акта від 30.08.2017 №6341/26-15-12-06. А тому як наслідок суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для застосування до позивача штрафних санкцій на підставі ст. 126 ПК України та відповідно - для прийняття податкових повідомлень-рішень від 12.09.2017 за № і №.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 цього Кодексу).

Наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями від 11.10.2017 №1659 та №1718 від 03.11.2017 підтверджено, що ТОВ «Промгазінвест» під час звернення до суду з вказаними позовом сплачено судовий збір у загальному розмірі 4 800 грн. Відтак, суд вказує про присудження судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в частині задоволених позовних вимог на користь позивача у сумі 4 800 грн.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Промгазінвест» (, адреса: 01013, м. Київ, вул. Промислова, 4) до Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити частково.

Визнати протиправними податкові вимоги Головного управління ДФС у м. Києві від 13.07.2017 №47449-17 та від 12.09.2017 №77454-17.

Визнати протиправними та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 13.07.2017 №47449-17 та від 12.09.2017 №77454-17.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 12.09.2017 за № і №.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю «Промгазінвест» (, адреса: 01013, м. Київ, вул. Промислова, 4) документально підтверджені судові витрати у розмірі 4 800 грн. (чотирьох тисяч вісімсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок