Справа № 472/710/18
Суддя: Кучерявенко С. С.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 472/710/18
Провадження №2-а/472/10/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2018 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Кучерявенко С.С.,

за участю секретаря

судового засідання - Чорної О.В.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 смт. Веселинове адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відповідача сільського голови Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Колесника О.А. - про визнання протиправними бездіяльності посадової особи суб"єкта владних повноважень та зобов"язати вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача сільського голови Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Колесника О.А. про визнання протиправними бездіяльності посадової особи суб"єкта владних повноважень та зобов"язати вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначив, що 12 лютого 2018 року звернувся до голови Миколаївської сільської ради Колесника О.А. з письмовою заявою про вирішення питання можливості надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому із земель комунальної власності земельної ділянки площею 0,25 га розташованої в с. Миколаївка Веселинівського району в оренду строком один рік для ведення особистого селянського господарства.

Дану заяву було зареєстровано за вхідним номером К-9 від 12.02.2018 року, однак всупереч вимогам законодавства Головою Миколаївської сільської ради Колесником О.А. його заяву проігноровано та відповіді в місячний термін не отримано.

08 червня 2018 року звернувся до голови Миколаївської сільської ради Колесника О.А. з заявою про надання відповіді на заяву від 12.02.2018 року. Дану заяву зареєстровано за вхідним номером К-6 від 08.06.2018 року, але відповідь на дані заяви так і не отримано, тому змушений звернутися до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали повністю та просили суд задовольнити позов на підставах викладених в позовній заяві.

Відповідач голова Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Колесник О.А. в судове засідання не з"явився, проте до суду надійшла заява, в якій Колесник О.А. просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги не визнає, крім того разом із заявою додано відповідь на заяву від 12.02.2018 року.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та зазначених і доведених обставин, приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У відповідності до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У статті 5 КАС України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 року № 393/96- ВР (далі - Закон № 393) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону № 393 під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону № 393 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону № 393 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону № 393 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Отже, чинним законодавством закріплено прямий обов'язок органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян надати належну обґрунтовану відповідь на звернення громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Як вбачається із матеріалів справи 12 лютого 2018 року позивач звернувся до голови Миколаївської сільської ради Колесника О.А. з письмовою заявою про вирішення питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому із земель комунальної власності земельної ділянки площею 0,25 га розташованої в с. Миколаївка Веселинівського району в оренду строком один рік для ведення особистого селянського господарства.(а.с.8).

08 червня 2018 року звернувся до голови Миколаївської сільської ради Колесника О.А. з заявою про надання відповіді на заяву від 12.02.2018 року. Дану заяву зареєстровано за вхідним номером К-6 від 08.06.2018 року (а.с.10).

Згідно п.34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.5 ст.46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

У відповідності до п.3 ч.4 ст.42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова підписує рішення ради та її виконавчого комітету.

Відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проте, як встановлено в судовому засіданні, відповідач Колесник О.А. всупереч вимогам чинного законодавства України не представив на розгляд чергової сесії сільської ради заяву позивача щодо можливості надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому із земель комунальної власності земельної ділянки площею 0,25 га розташованої в с. Миколаївка Веселинівського району в оренду строком один рік для ведення особистого селянського господарства.

Більше того, відповідач Колесник О.А. надав до суду відповідь на заяву позивача ОСОБА_2 від 12.02.2018 року лише 17.12.2018 року, незважаючи на те, що те що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. З урахуванням вищевикладеного, відповідачем протиправно не надано повної відповіді на заяву позивача.

Частиною 10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб'єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання - пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип "належного урядування" покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Зазначені критерії одночасно є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє певні дії чи утримується від їх вчинення.

Порушення хоча б одного із зазначених вище критеріїв є підставою для визнання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень протиправними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач Колесник О.А. допустив порушення вимог чинного законодавства шляхом протиправної бездіяльності, яка проявилася у формі невнесення на розгляд сесії Миколаївської сільської рад Веселинівського району Миколаївської області питання щодо можливості надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому із земель комунальної власності земельної ділянки площею 0,25 га розташованої в с. Миколаївка Веселинівського району в оренду строком один рік для ведення особистого селянського господарства.

Враховуючи наведене, суд встановив, що Відповідачем було порушено права позивача. За викладених обставин, суд вважає, що вимоги Позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин щодо законності своїх дій.

В частині компенсації позивачу понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, на підтвердження понесених витрат, позивачем надано до суду:довіреність від 10 липня 2018 року, розрахунок від 10 липня 2018 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №5. а також копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії МК №001042 на ім'я ОСОБА_3

Відтак у суду наявні докази понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу та, як наслідок, відшкодування їх на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, ЗУ "Про звернення громадян", ЗУ «Про місцеве самоврядування в України», суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до відповідача голови виконкому Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Колесника Олександра Анатолійовича, про визнання протиправними бездіяльності посадової особи суб"єкта владн6их повноважень та зобов"язати вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність сільського голови - Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Колесника Олександра Анатолійовича щодо розгляду заяв № К- 9 від 12.02.2018 року та № К - 6 від 08.06.2018 року

Зобов"язати сільського голову Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Колесника Олександра Анатолійовича розглянути заяву № К- 9 від 12.02.2018 року та № К - 6 від 08.06.2018 року вирішивши питання про надання або відмову у наданні дозволу на розробку проектної документації щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки користування на умовах оренди для ведення особистого селянського господарства.

Стягнути з сільського голови Миколаївської сільської ради Весединівського району Колесника Олександра Анатолійовича на користь позивача ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1409,6о грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 1500 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Веселинівський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а в разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 грудня 2018 року.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіС. С. Кучерявенко