Справа № 280/4749/18
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

29 грудня 2018 року Справа № 280/4749/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, інн: НОМЕР_1) до Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області (72312, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Михайла Грушевського, 10, ) про визнання протиправними та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області (далі - відповідач), в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення відповідача №5635 від 08.05.2018 про відмову в наданні допомоги на дітей одиноким матерям (з урахуванням доходів) та рішення №5635 від 08.05.2018 про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям; зобов'язати відповідача призначити та виплатити позивачу допомогу на дітей одиноким матерям (з урахуванням доходів) та державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям.

Позовна заява обґрунтована тим, що 15.03. 2018 року у зв'язку із зміною місця проживання та переїздом з АДРЕСА_2 позивач звернулась до Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації із заявами про призначення допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям. Раніше саме таку допомогу до 28.02.2018 року вона отримувала в Управлінні соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради. Однак, на підставі рішення про відмову в призначення допомоги на дітей одиноким матерям за № 5635 від 08.05.2018 року їй було відмовлено у призначенні вказаної допомоги. Відмова була мотивована тим, що заявник в місячний термін не зібрав весь пакет документів для призначення допомоги, копія рішення додається. Так само, на підставі рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям за № 5635 від 08.05.2018 року їй було відмовлено у наданні допомоги з підстав того, що в місячний термін позивач не зібрала весь пакет документів для призначення допомоги, копія рішення додається. Проте, така позиція відповідача є хибною та не узгоджується з приписами чинного законодавства України та з фактичними обставинами справи. Просить вказані вище рішення скасувати та зобов'язати відповідача призначити та виплатити позивачу допомогу на дітей одиноким матерям (з урахуванням доходів) та державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям.

Ухвалою суду від 13 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) у судовому засіданні 06.12.2018. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву, матеріали пенсійної справи позивача.

Відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов (вх. №39220 від 30.11.2018), в якому зазначено, що 15.03.2018 позивач звернулася до відповідача із заявою за допомогою на дітей одиноким матерям, допомогою малозабезпеченим сім'ям та допомогою при народженні дитини у зв'язку з переїздом в с. Новгородівка Мелітопольського району. Зі слів позивача було встановлено, що вона одержувала допомогу на дітей одиноким матерям та допомогу малозабезпеченим сім'ям в управлінні соціального захисту населення Чечелівської районної ради у м. Дніпро, відтак її особова справа знаходиться у зазначеному управлінні. Крім того позивачем надано заяв на запит своєї справи з УПСЗН Чечелівської районної ради м. Дніпро. 19.03.2018 відповідачем було зроблено запит для передачі особової справи позивача. Проте після спливу місячного терміну особова справа не надійшла. 27.04.2018 було зроблено повторний запит для передачі особової справи. 27.04.2018 до УПСЗ Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області надійшла особова справа позивача. Порушення терміну надання УПСЗ Чечелівської районної ради м. Дніпро особової справи позивача спричинило порушення прав позивача на одержання допомоги. За результатами розгляду справи відповідачем було встановлено, що за попереднім місцем проживання допомогу на дітей одиноким матерям було призначено та виплачено терміном до 28.02.2018. Для призначення допомоги на наступний термін необхідні були довідки про нараховані та виплачені соціальні допомоги за період з 01.09.2017 по 28.02.2018. Будь-які додаткові документи, окрім заяви, позивачем не надавалися. З урахуванням викладеного у відзиві на адміністративний позов, відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи приписи пункту 2 частини першої статті 263 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є одинокою матір'ю, самостійно, не перебуваючи в шлюбі виховує неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

15.03. 2018 року у зв'язку із зміною місця проживання та переїздом з АДРЕСА_2 позивач звернулась до Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області із заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

У зв'язку з перебуванням особової справи позивача в Управлінні соціального захисту населення Чечелівської районної ради у місті Дніпрі, відповідачем на підставі заяви від 15.03.2018, 19.03.2018 за вих.. №0963/01-17 направлено запит про надання особової справи ОСОБА_1, довідки-атестат та довіку про призначені та виплачені протягом останніх 6-ти місяців соціальні допомоги, а також додатково за період з 01.09.2017 по 28.02.2018.

27.04.2018 за вих.. №1494/01-17 відповідачем направлено повторний запит до Управління соціального захисту населення Чечелівської районної ради у місті Дніпрі про надання особової справи позивача.

Відповідно до супровідного листа від 18.04.2018 №1126, що додано відповідачем до відзиву, особова справа ОСОБА_1 надійшла до відповідача 27.04.2018 за вх. №1089/02/1-10 27 з Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної ради.

08.05.2018 відповідачем прийнято рішення про відмову в призначення допомоги на дітей одиноким матерям за № 5635 на підставі п.4 аб.5 Порядку надання державної допомоги, затвердженої постановою №1751, а саме: заявник в місячний термін не зібрав весь пакет документів для призначення допомоги.

08.05.2018 відповідачем прийнято рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям за № 5635 на підставі п.8 Порядку надання державної допомоги, затвердженою постановою №250 від 24.02.2003 а саме: заявник в місячний термін не зібрав весь пакет документів для призначення допомоги.

Крім того, позивачем до адміністративного позову додано лист Управління соціального захисту населення Чечелівської районної у м. Дніпрі ради від 31.08.2018 №2544, відповідно до якого повідомлено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні та отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям по 31.08.2017, допомогу при народженні дитини по 30.04.2018 та допомогу на дитину одиноким матерям по 28.02.2018. Після отримання запиту особової справи 06.04.2018 особову справу ОСОБА_1 було укомплектовано розпорядженням про закриття виплат, довідками про доходи допомоги на дитину одиноким матерям (від 18.04.2018 вих. №1299) та допомоги про народження дитини (від 18.04.2018 вих. №1300) та супровідним листом від 18.04.2018 №1126. Справу було відправлено до ВЦ, оскільки управління не має власного виплатного центру. Для призначення, закриття справи відвозяться до Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат з подальшою відправкою особової справи за місцем запиту

Крім того, позивачем додано до адміністративного позову лист Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області від 10.08.2018 №Б-129/01-12 відповідно до якого судом встановлено, що відповідно до заяви від 07.06.2018 позивачу було призначено:

Відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу сім'ям з дітьми» допомогу на дітей одиноким матерям на період з 01.06.2018 по 30.06.2018 в розмірі 2410,66 грн, а з 01.07.2018 по 30.11.2018 в розмірі 2544,66 грн. щомісячно;

Відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» допомогу малозабезпеченим сім'ям на період з 01.06.2018 по 30.06.2018 у розмірі 2644,92 грн., а з 01.07.2018 по 31.11.2018 у розмірі 2798,19 грн. щомісячно.

Не погодившись з прийнятими відповідачем рішеннями від 08.05.2018 щодо відмови у призначенні допомоги, позивач звернувся за захистом своїх прав до Запорізького окружного адміністративного суду.

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», відповідно до Конституції України, встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною 1 статті 1 Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон №2811-ХІІ) громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2, 5 частини 1 статті 3 Закону №2811-ХІІ видами державної допомоги сім'ям з дітьми є допомога при народженні дитини та допомога на дітей одиноким матерям. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною (стаття 4 Закону №2811-ХІІ).

Право, умови, розмір, підстави припинення (зупинення) допомоги на дітей одиноким матерія визначено розділом V-A Закону №2181-ХІІ.

Статтею 18-1 Закону № 2811-ХІІ визначено, що право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами і в установленому законодавством порядку, відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Статтею 18-2 Закону №2811-ХІІ передбачено, що допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку.

Допомога на дітей одиноким матерям призначається незалежно від одержання на дітей інших видів допомоги, передбачених цим Законом.

Згідно статті 18-3 Закону №2811-ХІІ допомога на дітей одиноким матерям, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, а також вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Статтею 18-4 Закону №2811-ХІІ передбачено, що виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; позбавлення отримувача допомоги волі за вироком суду; скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним; реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності у випадках, передбачених законом; смерті дитини; смерті отримувача допомоги.

Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) призупиняється у разі: тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового працевлаштування дитини.

У разі припинення дії обставин, передбачених частиною другою цієї статті, виплата допомоги поновлюється за письмовою заявою отримувача допомоги до органу, який призначає допомогу, з місяця, що настає за місяцем, в якому припинилася дія зазначених обставин.

Припинення або призупинення виплати допомоги здійснюється на підставі відомостей про обставини, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, з місяця, що настає за місяцем, в якому було виявлено зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Вказані норми Закону №2811-ХІІ кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року, який затверджено на виконання статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Перелік документів, які слід подати з метою призначення допомоги на дітей одиноким матерям зазначено у п. 35 Порядку призначення і виплату державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2001 року за № 1751, а саме:

1) заява про призначення допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

2) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідка про народження, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) рад, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документ про народження, виданий компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку;

3) копія свідоцтва про народження дитини;

4) довідка про реєстрацію місця проживання матері та дитини. У разі неможливості одержати таку довідку допомога призначається на підставі висновку про початкову оцінку потреб дитини та сім'ї, наданого центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, із зазначенням факту проживання дитини з матір'ю. Якщо дитина навчається за межами населеного пункту, в якому проживає мати, і не перебуває на повному державному утриманні, подається довідка про реєстрацію місця проживання матері та довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування (навчання) дитини.

Пунктом 44 вказаного Порядку встановлено, що у разі, коли до заяви не додані всі необхідні документи, орган соціального захисту населення повідомляє заявника, які документи мають бути подані додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше, ніж протягом одного місяця з дня одержання зазначеного повідомлення, днем (місяцем) звернення за призначенням допомоги вважається день (місяць) прийняття або відправлення заяви.

Управлінням соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області не надано суду належних доказів про повідомлення про необхідність надання додаткових документів, окрім тих, що були додані позивачем до заяви про призначення даної допомоги.

Закон України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» (далі - Закон №1768) спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім'ям.

Статтею 1 Закону №1768 визначено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім'ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Сім'я - це особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Права члена сім'ї має одинока особа.

Малозабезпечена сім'я - це сім'я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім'ї

Прожитковий мінімум для сім'ї є визначена для кожної сім'ї залежно від її складу сума прожиткових мінімумів, розрахованих та затверджених відповідно до Закону України "Про прожитковий мінімум" для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення

Право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім'ї, які постійно проживають на території України, що передбачено ст. 3 Закону №1768.

Статтею 4 Закону №1768 визначено, що заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім'ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації.

У заяві дається згода сім'ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону.

До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються:

документ, що посвідчує особу;

довідка про склад сім'ї. До складу сім'ї включаються чоловік, дружина; рідні, усиновлені діти цих осіб віком до вісімнадцяти років, а також діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації до досягнення двадцяти трьох років і які не мають власних сімей; неодружені повнолітні діти, які визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II груп або особами з інвалідністю I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв'язку з відсутністю власних доходів; особа, яка проживає разом з одинокою особою з інвалідністю I групи і здійснює догляд за нею; жінка та чоловік, які проживають однією сім'єю, не перебувають у шлюбі, але мають спільних дітей. При цьому до складу сім'ї включаються незалежно від місця проживання (перебування) або реєстрації діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації до досягнення двадцяти трьох років і не мають власних сімей. До складу сім'ї не включаються особи, які перебувають на повному державному утриманні;

декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім'ї (в декларацію не включаються державна соціальна допомога, призначена відповідно до цього Закону; нарахована субсидія за спожиті житлово-комунальні послуги; сплачені членами сім'ї аліменти, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, на час її проведення);

довідка про наявність та розмір земельної частки (паю);

довідка встановленої форми про безпосередню участь особи в антитерористичній операції.

Форми заяви, довідки про склад сім'ї, декларації про доходи та майно встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Місцеві державні адміністрації для мети цього Закону мають право користуватися всіма офіційними джерелами інформації, в тому числі й інформацією органів доходів і зборів.

Державна соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи.

Рішення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім'ї.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

Рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги має бути вмотивованим і містити роз'яснення порядку його оскарження.

Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Державна соціальна допомога призначається на шість місяців (ст. 6 Закону №1768)

Вказані норми Закону 1768 кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 р. № 250, який затверджено на виконання статті 4 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу для вирішення питання щодо призначення допомоги на запит було надано особову справу позивача, довідки про доходи допомоги на дитину одиноким матерям та допомоги при народженні дитини. При цьому відповідачем не надано суду доказів, що при прийнятті заяви про призначення допомоги відповідачу повідомлялось про надання додаткових документів. При цьому посилання відповідача на те, що позивачем не надано в установлений строк витребуваних документів а саме особової справи є необґрунтованим, оскільки порядок пересилання особових справ встановлено пунктом 9.3 глави 9 наказу Міністерства соціальної політики України від 19.09.2006 №345 «Про затвердження Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги», відповідно до якої встановлено обов'язок лише Управління направити особову справу за місцем вимоги з відповідними додатками.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить що рішення Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області за реєстраційним номером № 5635 від 08.05.2018 року про відмову в наданні допомоги на дітей одиноким матерям та рішення за реєстраційним № 5635 від 08.05.2018 року про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, прийняті за заявою ОСОБА_1 від 15.03.2018 року є протиправними та підлягають скасуванню. Відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання здійснити призначення та виплату державної допомоги на дітей одиноким матерям та соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям суд зазначає.

Для призначення вищезазначеної державної допомоги на дітей одиноким матерям та соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям необхідно надання відповідного переліку документів, до якого входять також документи про майновий стан заявника, зазначені види допомоги призначаються з моменту звернення та на певний період часу. Рішення, щодо призначення або відмови у призначенні даних видів допомоги приймає відповідний орган розглянувши відповідний пакет документів.

В матеріалах справи відсутня заява про призначення соціальної допомоги від 15.03.2018, а саме державної допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям та додані до неї документи. З наданих до адміністративного позову документів не можливо встановити чи надані усі документи та чи відповідають вони тим вимогам, які передбачені Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» та відповідними Порядками № 1751 від 27.12.2001 р. та від 24 лютого 2003 р. № 250 відповідно для призначення державної соціальної допомоги.

Суд зазначає наступне, частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині зобов'язання нарахування та виплати державної допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям не підлягають задоволенню, оскільки саме прийняття рішення про призначення відповідного виду державної соціальної допомоги, є виключним повноваженням відповідача та є його дискреційними повноваженнями і суд захищаючи права та свободи позивача не може перебирати на себе функції інших органів державної влади та втручатися в делеговані повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Фактично суд зв'язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб'єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З урахуванням вищевикладеного та з метою ефективного захисту порушених прав, свобод, інтересів позивача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 15 березня 2018 року про призначення державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.

Згідно з частини третьої статті 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

Відповідачем не доведено правомірності своїх дій в частині прийняття оскаржуваних рішень, у зв'язку з цим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи те, що позивачем при зверненні до адміністративного суду з відповідним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. (квитанція №0.0..1 від 31.10.2018), який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області.

Керуючись ст.ст. 139, 241, 243, 244, 245, 246, 250, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, інн: НОМЕР_1) до Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області (72312, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Михайла Грушевського, 10, ) про визнання протиправними та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області за реєстраційним номером № 5635 від 08.05.2018 року про відмову в наданні допомоги на дітей одиноким матерям

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області за реєстраційним номером № 5635 від 08.05.2018 року про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, прийняті за заявою ОСОБА_1 від 15.03.2018 року

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 березня 2018 року про призначення державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області (72312, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Михайла Грушевського, 10, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, інн: НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири грн.) 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.12.2018.

Суддя О.О.Артоуз