Справа № 420/5939/18
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2019-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5939/18
УХВАЛА

03 січня 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Соколенко О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності Одеської міськради про визнання дій та бездіяльності неправомірними та визнання недійсними листів,-

В С Т А Н О В И В:

15 листопада 2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3, ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності Одеської міськради (текст позовної заяви та зміст позовних вимог викладені на російській мові), в якій позивачі просять суд:

1) визнати дії відповідача неправомірними:

- в частині незаконного привласнення відповідачем ДКВ повноважень сесії ОМР, так як відповідач (замість рішення сесії ОМР) незаконно, підробленими, не врученими листами від 22.11.2010 року та від 30.05.2011 "розглянув, в порушення ст. 118 ЗКУ, дві заяви ОСОБА_1 від 04.11.2010 року та від 18.05.2011 "про бажання приватизувати свою земельну ділянку ...", подані ОСОБА_1 в порядку ст. 118-122 ЗКУ, замість розгляду цих заяв на сесії ОМР;

- в частині невручення ОСОБА_1 в терміни, встановлені ст.17, ст.20 Закону "Про звернення громадян" цих двох листів від 22.11.2010 року №01-27/А-34-1882-08 та від 30.05.2011 року № 01-26/А-34-460-08, які є анонімними, тому що не підписані живим підписом, не зареєстровані в журналі вихідної кореспонденції і видані не на бланку УЗР. Метою невручення цих листів було позбавлення права оскаржити їх в терміни, встановлені законом;

- в частині того, що в УЗР не вівся журнал вихідної кореспонденції, де повинні були бути зафіксовані ці два листи. Збіг номерів реєстрації в журналах УЗР вхідної та вихідної кореспонденції є доказом порушення вимог з діловодства, і викликає сумнів в достовірності цих 2-х листів;

- в частині того, що відповідач незаконно виготовив додаток №2 п.36 до рішення сесії ОМР від 30.06.2016 року, хоча ні мер, ні його заступник, ні департамент № 1 не давали ДКВ такого доручення, в порядку ст.ст.118-122 ЗКУ "підготувати проект рішення сесії ОМР на підставі заяви ОСОБА_1"Про бажання приватизувати земельну ділянку", тому що всі 4 заяви ОСОБА_1 до 30.06.2016 року були вже знищені. Ніякого доручення у відповідача - немає;

- в частині внесення в цей незаконно підготовлений додаток №2 п.36 неправдивих відомостей про те, що нібито "підставою для відмови сесії ОМР "дати ОСОБА_1 згоду на розробку проекту землевідведення" слугувала відсутність геопідоснови 1:500, в поданій в ОМР заяві ОСОБА_1:

а) тому, що всі чотири заяви ОСОБА_1 разом з доданими до них документами, вже були знищені відповідачем до 30.06.2016 року;

б) тому, що геопідоснова 1:500, зазначена в додатку до заяви ОСОБА_1 від 04.11.2010 року №01-27/А-34-1882, дійсно додавалася до заяви і ці помилкові твердження відповідача в додатку №2 "про відсутність геопідоснови 1:500" ніякими письмовими доказами не підтверджуються. Вони спростовуються відсутністю акту, складеного 04.11.2010 року на підставі інструкції з діловодства, підписаного 4-ма свідками і врученого ОСОБА_1, як доказ й для виправлення недоліків;

- в частині того, що відповідач, отримавши 04.11.2010 року заяву ОСОБА_1 №01-27/А-34-1882, адресовану Одеській міськраді незаконно не направив цю заяву "за належністю в Одеську міськраду" в порушення ст. 8 Закону "Про звернення громадян" і тому цю заяву ОСОБА_1 не було зареєстровано в ОМР, і тому не було розглянуто на сесії ОМР і було незаконно знищено ДКВ без розгляду на сесії ОМР в порушення ст.ст.118-122 ЗКУ;

ВИСНОВОК: всі 4 знищені заяви ОСОБА_1 "Про бажання отримати в приватну власність земельну ділянку" разом з доданими до них документами, не могли розглядатися відповідачем при підготовці додатку №2 п.36 щодо ОСОБА_1 і тому, відповідно, вони не могли розглядатися на сесії ОМР і сесія не могла виносити своє рішення за відсутності заяв та доданих до них документів;

- в частині, що ці підроблені листи від 22.11.2010 року та від 30.05.2011 року є невмотивованими, так як відповідач в цих листах не посилається на норми і статті закону, а необґрунтовано і невмотивовано вимагає "повторно надати документи, які вже були надані позивачкою, як додаток до заяви від 04.11.2010 року, так і додаток до заяви від 18.05.2011 року;

2) визнати два листи відповідача від 22.11.2010 року №01-27/А-34-1882-08 та від 30.05.2011 року №01-26/А-34-460-08 недійсними і скасувати їх, як такі, що не відповідають вимогам ст. 118-122 ЗКУ, так як відмова "дати згоду на приватизацію землі ОСОБА_1.." покладена ЗКУ тільки на сесію ОМР, яка зобов'язана була в порядку ст.ст. 118-122 ЗКУ в місячний термін винести мотивоване рішення. Сесія ОМР на відкритому засіданні не розглядала заяви 51 одесита з додатку №2, в т.ч. і п.36, що зафіксовано на відеозаписі засідання сесії в ОМР від 30.06.2016 року №892-УІІ.

Ухвалою суду від 20.11.2018 року, судом на підставі положень ч.1 ст.169 КАС України позовну заяву залишено без руху, та позивачам наданий десятиденний строк з дня отримання копії ухвали (в тому числі, якщо її копію отримано нарочно, засобами електронної пошти та факсимільного зв'язку) для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду (з копією для відповідача):

1) уточненої позовної заяви із:

- викладом позовних вимог у відповідності до ст.5 КАС України;

- зазначенням повного та вірного найменування відповідача по справі;

- зазначенням інформації про місцезнаходження оригіналів доказів, копії яких додані до позовної заяви;

- зазначенням на захист яких о прав, свобод та інтересів ОСОБА_3 подано позов;

2) доказів, визначених судом;

3) заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення.

Копію ухвали суду від 20.11.2018 року отримано позивачами 06.12.2018 року засобами поштового зв'язку.

Отже, останнім днем для усунення недоліків позовної заяви у позивачів було 17.12.2018 року.

Згідно з ч.5 ст.169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п'яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

В свою чергу, 18.12.2018 року за вх. №39496/18 через канцелярію суду від позивачів надійшла заява про продовження процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви, яка обґрунтована тим, що позивачі 07.12.2018 року захворіли, та їх лікування тривало 7 днів, а потім, 17.12.2018 року позивачі також захворіли, зважаючи на що, оскільки крім того, позивачі є інвалідами 2 групи, у них була відсутня можливість у визначений судом строк усунути недоліки позовної заяви.

На підтвердження вищевказаних обставин, позивачами надано, як зазначено у вищевказаній заяві, виписку з медичної картки хворого ОСОБА_1 і ОСОБА_3

При цьому, станом на 18.12.2018 року (станом на час подання позивачами заяви) судом не було вирішено питання в порядку ч.5 ст.169 КАС України.

Ухвалою суду від 18.12.2018 року судом задоволено клопотання (заяву) позивачів та продовжено позивачам строк для усунення недоліків позовної заяви до 27.12.2018 року.

При цьому, у вказаній ухвалі, судом роз'яснено позивачам, що виявлені недоліки мають бути усунені позивачами шляхом надання до суду (з копією для відповідача):

1) уточненої позовної заяви із:

- викладом позовних вимог у відповідності до ст.5 КАС України;

- зазначенням повного та вірного найменування відповідача по справі;

- зазначенням інформації про місцезнаходження оригіналів доказів, копії яких додані до позовної заяви;

- зазначенням на захист яких прав, свобод та інтересів ОСОБА_3 подано позов;

2) доказів, визначених судом;

3) заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення.

Копію ухвали суду від 18.12.2018 року отримано ОСОБА_3 нарочно 21.12.2018 року.

26 грудня 2018 року за вх. №40255/18 через канцелярію суду надійшов адміністративний позов (виправлений) ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (скор.ДКВ), в якому позивач просить суд:

1) визнати недійсним нормативно-правові акти - два листи УЗР: від 22.11.2010 року №01-27/А-34-1882-08 та від 30.05.2011 року №01-26/А-34-460;

2) визнати неправомірними дії відповідача щодо створення і використання двох листів від 22.11.2010 року №01-27/А-34-1882-08 та від 30.05.2011 року №01-26 / А-34-460, так як у ДКВ не було, і немає ніяких доказів того, що до заяв від 04.11.2010 №01-27/А-34-1882-08 і від 18.05.2011 року №01-26/А-34-460 ОСОБА_1 не доклала геопідоснову 1:500 і інш. документи, як зазначено в листах ДКВ від 22.11.2010 №01-27/А-34-1882-08 та від 30.05.2011 року №01-26/А-34-460;

3) визнати бездіяльність відповідача неправомірною, в зв'язку з тим, що:

- в УЗР не велися журнали вхідної-вихідної кореспонденції, де повинні були бути зафіксовані ці два листи під різними номерами.

- в УЗР було порушено «правило ведення журналів вхідної та вихідної кореспонденції відповідно до вимог з діловодства»;

- неприпустимо збіг номерів документів, зареєстрованих в журналах вхідної та вихідної кореспонденції;

4) визнати бездіяльність відповідача неправомірною в частині невиконання відповідачем вимог ст. 7 Закону «Про звернення громадян», так як відповідач не направив заяву ОСОБА_1 від 04.11.2010 року №01-27/А-34-1882, адресовану Одеській міськраді з УЗР (управління земельних ресурсів Одеської міськради) в ОМР (в Одеську міську рада) «за належністю»;

5) визнати бездіяльність відповідача неправомірною в частині того, що ці листи від 22.11.2010 і від 30.05.2011 є невмотивованими, так як відповідач в цих листах не посилається на норми і статті закону, в той час як необґрунтовано і невмотивовано вимагає «повторно надати документи, які вже були надані позивачем, як додаток до заяви від 04.11.2010 та як додаток до заяви від 18.05.2011 року»;

6) визнати дії відповідача неправомірними в частині вимог УЗР повторно надати документи, які подавалися на адресу ОМР і неодноразово вручалися ДКВ і ОМР заявами від 02.07.1998 року, від 21.04.03 року, від 04.11.2010 №01-27/А-34-1882-08 та від 18.05.2011 року №01-26/А-34-460, зареєстрованими належним чином в канцелярії відповідача та в ОМР.

До вказаної уточненої позовної заяви ОСОБА_1 додані частково засвідчені нею копії:

- заяви ОСОБА_1, адресованої Одеській міській раді від 20.04.2003 року;

- повідомлення про вручення 23.04.2003 року Виконавчому комітету Одеської міської ради поштового відправлення від 21.04.2003 року;

- заяви ОСОБА_1 від 01.11.2010 року, яка зареєстрована 04.11.2010 року за вх. №01-27/А-34-1882 та від 18.05.2011 року, яка зареєстрована 24.05.2011 року за вх. №01-26/А-34-460, в УЗР Одеської міської ради;

- листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 26.08.2018 року №01-26/1008,1008/2;

- листа Одеської міської ради від 13.11.2018 року №А-179/3-мр;

- відзиву на позовну заяву по справі №1540/4070/18;

- листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 14.12.2018 року №37-Ко-1100/13;

- листа Департаменту з питань звернень громадян Одеської міської ради від 25.10.2018 року №37-Ко-1100/10

- роздруківки реєстраційно-контрольної карки щодо заяви ОСОБА_1 від 18.05.2011 року;

- повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 23.10.2018 року №09.1-8378 В-1/57183699;

- листа від 21.09.2018 року, який адресовано головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Булахевич С.В. та на якому міститься відтиск штампу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 21.09.2018 року про присвоєння вказаному документу вхідного номеру № 0119/3181-06.

Окрім того, до уточненої позовної заяви ОСОБА_1 додані «варіації на тему українських народних пісень».

Так, в уточненій позовній заяві, яка надана позивачем - ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху зазначено, що даний виправлений позов подається нею у строк до 27.12.2018 року, який установлений ухвалою суду від 18.12.2018 року та повідомлено про докази, які нею не можуть бути надані та оригінали яких знаходяться у відповідача та вказано про місцезнаходження оригіналу повідомлення держвиконавця Булахевич С.В. від 23.10.2018 року №09.1-8378 В-1/57183699.

Розглянувши надані ОСОБА_1 на виконання ухвал від 20.11.2018 року та від 18.12.2018 року уточнену позовну заяву та додані до неї документи, суддя зазначає наступне.

Так, в ухвалі суду від 20.11.2018 року судом було зазначено, згідно п.5 та п.8 ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначається:

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

- перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Однак, як вказано в ухвалі суду від 20.11.2018 року, позивачами не зазначено щодо наявності у позивачів або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви.

Окрім того, в ухвалі суду від 20.11.2018 року зазначено, що ксерокопії доказів, які додані до позовної заяви, жодним чином не засвідчені.

Таким чином, як зазначено в ухвалі суду від 20.11.2018 року, позивачам необхідно надати до суду вказану інформацію та надати до суду належним чином засвідчені копії доказів, які додані до позовної заяви, у разі наявності у позивачів їх оригіналів.

В уточненій позовній заяві, яка надана на виконання вимог ухвали суду від 20.11.2018 року у межах строків, визначених ухвалою суду від 18.12.2018 року, ОСОБА_1 повідомлено про докази, які нею не можуть бути надані та оригінали яких знаходяться у відповідача та вказано про місцезнаходження оригіналів: повідомлення держвиконавця Булахевича С.В. від 23.10.2018 року №09.1-8378 В-1/57183699, оскаржуваних листів від 22.11.2010 року та від 30.05.2011 року, листа від 21.09.2018 року №0119/3181-06.

Водночас, ані у визначений судом строк, ані станом на 03.01.2019 року ОСОБА_1 не повідомлено щодо наявності у неї або іншої особи оригіналів усіх інших письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви та виправленої позовної заяви.

Отже, ОСОБА_1 не повністю усунуто недоліки позовної заяви в цій частині.

Окрім того, в ухвалі суду від 20.11.2018 року судом зазначено, що відповідно до ч.4 ст.161 КАС України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частиною 2 статті 79 КАС України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

В ухвалі суду від 20.11.2018 року судом зазначено, що у позовній заяві позивачі посилаються, зокрема, на те, що :

- …18.07.2018 року в архіві Департаменту комунальної власності позивачам вручили пакет документів, які були підставою для прийняття рішення сесією ОМР №892-УІІ від 30.06.2016 року, до якого входили:

1) заява ОСОБА_1 від 04.11.2010 року №01-27/А-34-1882, адресована до Одеської міськради;

2) лист УЗР від 22.11.2010 року (вих. №01-27/А-34-1882-08);

- …22.11.2015 року ці два (вищевказані) документи були знищені;

- …аналогічні дії відповідач здійснив відносно іншої заяви ОСОБА_1 від 18.05.2011 року №37-А-4218 "про бажання приватизувати свою земельну ділянку ...";

- …відповідач надав лист від 30.05.2011 року №01-26/А-34-460-08 як відповідь на заяву від 18.05.2011 року №37-А-4218;

Однак, як вказано в ухвалі суду від 20.11.2018 року, копій усіх вказаних документів до позовної заяви позивачем не додано.

При цьому в ухвалі суду від 20.11.2018 року судом зазначено, що в прохальній частині позовної заяви позивачами заявлено клопотання про витребування доказів, в якому зокрема, зазначається, що у позивачів наявні копії листів від 22.11.2010 року №01-27/А-34-1882-08 та від 30.05.2011 року №01-26/А-34-460-08.

Отже, як вказано в ухвалі суду від 20.11.2018 року, в порушення вказаних норм позивачі не надали в повному обсязі доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та не зазначили про причини, з яких докази не можуть бути подані разом із позовною заявою.

Таким чином, в ухвалі суду від 20.11.2018 року зазначено, що позивачам необхідно надати до суду усі вищевказані судом докази, на які міститься посилання у позовній заяві.

Суд зазначає, що разом із уточненої позовною заявою та станом на 03.01.2019 року ОСОБА_1 не надано до суду:

- лист УЗР від 22.11.2010 року (вих. №01-27/А-34-1882-08);

- доказів знищення 22.11.2015 року документів, на які посилається позивач;

- заяву ОСОБА_1 від 18.05.2011 року №37-А-4218 "про бажання приватизувати свою земельну ділянку ...";

- листа від 30.05.2011 року №01-26/А-34-460-08 як відповіді на заяву від 18.05.2011 року №37-А-4218.

У позовній заяві позивач вказує на неможливість надання до суду копій листів УЗР від 22.11.2010 року №01-27/А-34-1882-08 та від 30.05.2011 року №01-26/А-34-460, оскільки їх оригінали знаходять у відповідача.

При цьому, з листа Департаменту комунальної власності від 06.08.2018 року №01-26/1008,1008/2, який адресовано ОСОБА_1 вбачається, що 18.07.2018 року ОСОБА_1 надано, зокрема, копії заяви до управління земельних ресурсів від 04.11.2010 року №01-27/А-34-1882, відповіді на заяву за підписом начальника управління земельних ресурсів Ковріжних І.С. від 22.10.2010 року №01-27/А-34-1882-0.

Водночас, ані у визначений судом строк, ані станом на 03.01.2019 року ОСОБА_1 не надано до суду доказів неможливості надання до суду вищевказаних документів.

Отже, ОСОБА_1 в цій частині не усунено недоліки позовної заяви.

Окрім того, в ухвалі суду від 20.11.2018 року суддею зазначено, що згідно з ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначається, в тому числі, зміст позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з пп.2-4 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

- визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

- визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

В ухвалі суду від 20.11.2018 року зазначається, що позовними вимогами позивачів є, в тому числі, вимоги про визнання недійсними та скасування листів відповідача, що не узгоджується із приписами ч.1 ст.5 КАС України.

Згідно з п.п.2,3,4 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

- визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

- визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

Отже, як вказано в ухвалі суду від 20.11.2018 року, індивідуальний акт може бути визнаний судом лише протиправним та скасованим.

Окрім того, позивачі просять суд визнати дії відповідача неправомірними.

При цьому, в прохальній частині позовної заяви позивачем, серед вимог, наводяться обґрунтування позовної заяви.

Як зазначено в ухвалі суду від 20.11.2018 року, під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно ч.1 ст.5 КАС України, який має бути сформульований максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

Отже, в ухвалі суду від 20.11.2018 року зазначається, що позовні вимоги (прохальна частина позовної заяви) мають бути сформульовані максимально чітко та конкретизовано, а "виводи", обґрунтування щодо неправомірності дій наводяться саме у змісті позовної заяви, та, додатково, не повинні міститись у позовних вимогах.

Також суддею зазначено, що приписами п.п.3,4 ч.1 ст.5 КАС України розмежовано поняття "дії" та "бездіяльність" суб'єктів владних повноважень.

В позовній заяві позивачі просять суд, зокрема, визнати неправомірними дії відповідача в частині:

- невручення ОСОБА_1 в терміни, встановлені ст.17, 20 Закону "Про звернення громадян" цих двох листів від 22.11.2010 року №01-27/А-34-1882-08 і від 30.05.2011 року №01-26/А-34-460-08,

- того, що в УЗР не вівся журнал вихідної кореспонденції, де повинні були бути зафіксовані ці два листи.

Зважаючи на що, в ухвалі суду від 20.11.2018 року, суддею зазначено, що бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Отже, невиконання суб'єктом владних повноважень своїх повноважень, встановлених законодавством становить бездіяльність цього суб'єкта, а дії, вчинені ним під час здійснення управлінських функцій є діями суб'єкта владних повноважень у розумінні ст. 5 КАС України.

Таким чином, як зазначено в ухвалі суду від 20.11.2018 року, позивачам необхідно привести позовні вимоги у відповідність до приписів ст.5 КАС України, надавши до суду відповідне уточнення (уточнену позовну заяву) (з копією для відповідача).

Як вже зазначалось судом, в уточненій позовній заяві, поданій до суду 26.12.2018 року, позивач, яким з урахуванням уточнень є лише ОСОБА_1 просить суд:

1) визнати недійсним нормативно-правові акти - два листи УЗР: від 22.11.2010 року №01-27/А-34-1882-08 та від 30.05.2011 року №01-26/А-34-460;

2) визнати неправомірними дії відповідача щодо створення і використання двох листів від 22.11.2010 року №01-27/А-34-1882-08 та від 30.05.2011 року №01-26 / А-34-460, так як у ДКВ не було, і немає ніяких доказів того, що до заяв від 04.11.2010 №01-27/А-34-1882-08 і від 18.05.2011 року №01-26/А-34-460 ОСОБА_1 не доклала геопідоснову 1:500 і інш. документи, як зазначено в листах ДКВ від 22.11.2010 №01-27/А-34-1882-08 та від 30.05.2011 року №01-26/А-34-460;

3) визнати бездіяльність відповідача неправомірною, в зв'язку з тим, що:

- в УЗР не велися журнали вхідної-вихідної кореспонденції, де повинні були бути зафіксовані ці два листи під різними номерами.

- в УЗР було порушено «правило ведення журналів вхідної та вихідної кореспонденції відповідно до вимог з діловодства»;

- неприпустимо збіг номерів документів, зареєстрованих в журналах вхідної та вихідної кореспонденції;

4) визнати бездіяльність відповідача неправомірною в частині невиконання відповідачем вимог ст. 7 Закону «Про звернення громадян», так як відповідач не направив заяву ОСОБА_1 від 04.11.2010 року №01-27/А-34-1882, адресовану Одеській міськраді з УЗР (управління земельних ресурсів Одеської міськради) в ОМР (в Одеську міську рада) «за належністю»;

5) визнати бездіяльність відповідача неправомірною в частині того, що ці листи від 22.11.2010 і від 30.05.2011 є невмотивованими, так як відповідач в цих листах не посилається на норми і статті закону, в той час як необґрунтовано і невмотивовано вимагає «повторно надати документи, які вже були надані позивачем, як додаток до заяви від 04.11.2010 та як додаток до заяви від 18.05.2011 року»;

6) визнати дії відповідача неправомірними в частині вимог УЗР повторно надати документи, які подавалися на адресу ОМР і неодноразово вручалися ДКВ і ОМР заявами від 02.07.1998 року, від 21.04.03 року, від 04.11.2010 №01-27/А-34-1882-08 та від 18.05.2011 року №01-26/А-34-460, зареєстрованими належним чином в канцелярії відповідача та в ОМР.

Суддя зазначає, що відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з п.п.2 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч.9 ст.264 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Отже, індивідуальний акт може бути визнаний судом лише протиправним та скасованим.

Однак, позивачем знову ж таки заявлено позовну вимогу про визнання недійсними нормативно-правових актів, а саме: двох листів УЗР: від 22.11.2010 року №01-27/А-34-1882-08 та від 30.05.2011 року №01-26 / А-34-460.

При цьому, в розумінні частини першої статті 4 КАС України, нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В той же час, суддя зазначає, що листи (відповіді на звернення) не є нормативно-правовими актами у розумінні статті 4 КАС України.

Отже, ОСОБА_1 не виконано вимоги ухвали суду в цій частині позовних вимог.

Водночас, суддя зазначає, що ОСОБА_1 просить суд визнати бездіяльність відповідача неправомірною, в зв'язку з тим, що:

- в УЗР не велися журнали вхідної-вихідної кореспонденції, де повинні були бути зафіксовані ці два листи під різними номерами.

- в УЗР було порушено «правило ведення журналів вхідної та вихідної кореспонденції відповідно до вимог з діловодства»;

- неприпустимо збіг номерів документів, зареєстрованих в журналах вхідної та вихідної кореспонденції;

Однак, в позовній заяві, яка надана на виконання вимог ухвали суду від 20.11.2018 року у строк, який визначений ухвалою суду від 18.12.2018 року, позивачем не вказано:

- дату вчинення вказаних дій, що на думку позивача є протиправними;

- реквізити листів (документів), бездіяльність щодо ведення журналу реєстрації яких, на думку позивача, допущено відповідачем.

В той же час, суддя зазначає, що порушення «правил ведення журналів вхідної та вихідної кореспонденції відповідно до вимог з діловодства», збіг номерів документів, зареєстрованих в журналах вхідної та вихідної кореспонденції в контексті приписів п.п.3,4 ч.1 ст.5 КАС України є активною дією суб'єкта владних повноважень.

Отже, такі дії, вчинені суб'єктом владних повноважень під час здійснення управлінських функцій є діями суб'єкта владних повноважень у розумінні ст. 5 КАС України.

Отже, ОСОБА_1 в цій частині (з урахуванням уточнення вимоги щодо неправомірної бездіяльності відповідача) лише частково усунено недоліки позовної заяви.

Окрім цього, в ухвалі суду від 20.11.2018 року суддею зазначено, що відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Зазначеною статтею визначаються строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, як вбачається з даної статті, початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа: дізналася або повинна була дізнатися про порушення.

Як вбачається з позовної заяви (первинної), позивачі просили суд:

1) визнати дії відповідача неправомірними, які стосуються: розгляду заяв ОСОБА_1 від 04.11.2010 року №01-27/А-34-1882 та від 18.05.2011 "про бажання приватизувати свою земельну ділянку" та прийнятих за їх розглядом двох листів від 22.11.2010 року №01-27/А-34-1882-08 та від 30.05.2011 року № 01-26/А-34-460-08; виготовлення додатку №2 п.36 до рішення сесії ОМР від 30.06.2016 року;

2) визнати два листи відповідача від 22.11.2010 року №01-27/А-34-1882-08 та від 30.05.2011 року №01-26/А-34-460-08 недійсними та скасувати їх.

В обґрунтування вимог у позові міститься посилання на порушення відповідачем Закону України "Про звернення громадян".

Зважаючи на те, що заяви позивача складені 22.11.2010 року та 30.05.2011 року, а рішення сесії ОМР прийнято 30.06.2016 року, в ухвалі суду від 20.11.2018 року судом зазначено, що позивачем, при зверненні до суду 15.11.2018 року пропущено шестимісячний строк звернення до суду.

В ухвалі також зазначено, що разом із позовною заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що 18.07.2018 року в архіві позивачам вручили ксерокопію заяв ОСОБА_1 від 04.11.2010 року і лист-відповідь на цю заяву від 22.11.2010 року та повідомили, що вказані два документи слугували підставою для прийняття додатку 2 п.36. рішення ОМР від 30.06.2016року №892-УІІ. Як вказано у заяві про поновлення процесуальних строків, 02.10.2018 року позивачі отримали відзив ОМР по справі №1540/4070/18, до якого ОМР додано ксерокопії заяв ОСОБА_1 від 04.11.2010 року та від 18.05.2011 року, а також два листа-відповіді на ці заяви від 22.11.2010 року та №01-27/А-34-1882-08 і від 30.05.2011 року №01-26/А-34-460-08. Як стверджують позивачі, з даного відзиву, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 дізнались, що відповідач стверджує, що сесія ОМР прийняла своє рішення 30.06.2016 року вже на підставі заяв ОСОБА_1 від 04.11.2010 року та від 18.05.2011 року, та на підставі двох листів УЗР від 22.11.2010 року та від 30.05.2011 року. Окрім цього, у заяві про поновлення процесуальних строків на подачу позову, позивачі зазначають, що шестимісячний строк на подачу даного позову обчислюється з моменту вручення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 даних листів-відповідей.

Тобто, як вказано в ухвалі суду від 20.11.2018 року, позивачі вважали, що строк звернення до суду ними не пропущений, та одночасно, просили суд вважати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити такий строк.

В ухвалі суду від 20.11.2018 року, судом зазначено, що з наданої до суду копії відзиву на позовну заяву по справі №1540/4070/18 вбачається, що у переліку додатків до нього є, зокрема, заява ОСОБА_1 від 04.11.2010 року №01-27/А-34-1882, заява ОСОБА_1 від 18.05.2011 року №37-а-4218, лист Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради від 30.05.2011 року №01-26/А-34-460-08 та лист Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради від 22.11.2010 року №01-27/А-34-1882-08.

При цьому, з копії вказаного відзиву не вбачається, що, як вказують позивачі, у ньому відповідач стверджує, що сесія ОМР прийняла своє рішення 30.06.2016 року вже на підставі заяв ОСОБА_1 від 04.11.2010 року та від 18.05.2011 року та на підставі двох листів УЗР від 22.11.2010 року та від 30.05.2011 року.

Суддею також зазначено, що відповідно до абз.1 ст.20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Тобто, як вказано в ухвалі суду від 20.11.2018 року щонайменше у 2011 році (дата подання заяв - 04.11.2010 року та 18.05.2011 року) позивачам вже мало бути відомо про порушення їх прав в частині неотримання відповідей (листів), за розглядом вказаних заяв.

Отже, позивачі, подавши відповідні заяви від 04.11.2010 року та 18.05.2011 року, з 2011 року не виявили жодного інтересу щодо розгляду цих заяв та наслідків їх розгляду.

Також, суддею було зазначено, що рішення Одеської міської ради від 30.06.2018 року №892-VII разом із додатком опубліковане на сайті Одеської міської ради (http://omr.gov.ua/ru/acts/council/85737/) 19.07.2016 року.

Тобто, як вказано в ухвалі, починаючи з 19.07.2016 року позивачі мали можливість дізнатись про вказане рішення, а отже і мали можливість дізнатись про порушення своїх прав щодо його прийняття, як стверджують позивачі, за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 від 22.11.2010 року та 30.05.2011 року.

Отже, суд зазначив, що позивачі проявили байдужість до своїх прав в частині отримання результатів розгляду їх заяв та небажання дізнатися про наслідки розгляду заяв на протязі більш, ніж 6 років. Тобто, суд вважав, що позивачі мали реальну можливість дізнатись про порушення своїх прав ще у 2011 році.

Зважаючи на вищевикладене, в ухвалі суду від 20.11.2018 року суд зазначив, що з наведених позивачами у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою обставин та з матеріалів позовної заяви, суд не вбачає наявності поважності причин пропуску строку звернення до суду, та зазначив позивачам про необхідність протягом десяти днів з дня вручення ухвали надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення.

В уточненій позовній заяві, яка надана на виконання вимог ухвали суду від 20.11.2018 року, позивач - ОСОБА_1 вказує, що якщо суд вважає, що нею був пропущений процесуальний строк на подачу адміністративного позову, то вона просить суд (клопоче) поновити цей термін на подачу цього адміністративного позову, так як він був пропущений не з вини ОСОБА_1, а був пропущений з поважної причини, в зв'язку з неврученням цих листів УЗР від 22.11.2010 року і від 30.05.2011 року.

Також позивач вказує, що заява про поновлення строку нею додається.

Однак, серед переліку додатків до позовної заяви відсутня вищевказана заява про поновлення строку звернення до суду та разом із документами, які надані на виконання вимог ухвали суду вона не надана.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що підставою для поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 вказує невручення їй листів УЗР від 22.11.2010 року та від 30.05.2011 року.

При цьому, предметом розгляду у даній адміністративній справі (враховуючи подану позовну заяву від 26.12.2018 року) є правомірність листів УЗР: від 22.11.2010 року №01-27/А-34-1882-08 та від 30.05.2011 року №01-26/А-34-460, правомірність дій відповідача при наданні відповіді на заяву ОСОБА_1 від 04.11.2010 року №01-27/А-34-1882 та похідні від вказаних вимог позовні вимоги ОСОБА_1

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Інститут строків в судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

При цьому слід зазначити, що судом вбачаються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльності), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Разом з цим, суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Поважність причин пропуску строку звернення до суду суд оцінює у кожному конкретному випадку з метою визначення правових наслідків. Так, поважними причинами можуть бути визнані: захворювання, що перешкоджає звернутись до суду, відрядження, несвоєчасне отримання оскаржуваного рішення, тощо.

Як вже зазначено судом, щонайменше у 2011 році (дата подання заяв - 04.11.2010 року та 18.05.2011 року) ОСОБА_1 вже мало бути відомо про порушення її прав в частині неотримання відповідей (листів), за розглядом вказаних заяв.

При цьому, ОСОБА_1 у поданому до суду позові (виправленому) від 26.1.2.2018 року не наведено інших обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до суду (окрім невручення їй листів УЗР від 22.11.2010 року та від 30.05.2011 року).

Розглядаючи питання щодо наявності інших поважних причин пропуску позивачем ОСОБА_1 строку звернення до суду, оскільки їй не було відомо про прийняті відповідачем листи (відповіді) від 22.11.2010 року та від 30.05.2011 року за її зверненнями, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Згідно ч.5 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону.

Так, згідно інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень судом встановлено, що в провадженні Приморського районного суду від 12.03.2014 року перебувала адміністративна справа №522/4239/13-а за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, в якій вона просила суд в визнати незаконними: невиконання відповідачами рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2004 року (судді Терьохіна); вимогу відповідача до ОСОБА_1 «Заново, повторно подати заяву до Одеської міської ради з повторною заявою про бажання отримати державний акт»; зобов'язати Одеську міську раду, управління земельних ресурсів Одеської міської ради та КП «Одеський міський землевподрядний центр» безкоштовно оформити, як інваліду другої групи (безстроково), всі необхідні документи для отримання державного акту - в примусовому порядку; у зв'язку з невиконанням КП «Одеський міський землевпорядний центр» договорів № 125, 373 - стягнути з трьох відповідачів в рівних частках матеріальну шкоду в розмірі 6000,00 гривень; зобов'язати відповідачів оформити і вручити позивачу державний акт.

Судом встановлено що ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 12.03.2014 року по справі №522/4239/13-а, судом задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів та витребувано з Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради матеріали розгляду заяв ОСОБА_1 від 2010 року № 01-27/А-34-1882 та від 2011 року вх. 37-А-4218 для огляду в судовому засіданні.

В свою чергу, постановою 30.07.2014 року, яка прийнята за результатами розгляду адміністративної справи №522/4239/13-а по суті позовних вимог судом встановлено, що згідно матеріалів справи, позивачка звернулася до Одеської міської ради із заявою про безоплатну передачу земельної ділянки площею 632 га 18.05.2011 року, на яку було надано відповідь про необхідність надати певні документи.

Тобто, з вказаних рішень по справі №522/4239/13-а вбачається, що ОСОБА_1 достовірно було відомо про наявність відповіді на її заяву від 04.11.2010 року №01-27/А-34-1882 та від 18.05.2011 року щонайменше у 2014 році.

Окрім цього, згідно інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі судових рішень судом встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебувала адміністративна справа №522/22796/15-а за позовної заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради, в якій позивач просила суд визнати незаконними дії Одеської міської ради щодо не розгляду чотирьох її клопотань про надання їй безоплатно у власність земельної ділянки, щодо невиконання Одеською міською радою рішень Приморського районного суду м. Одеси. Крім того, позивач просила суд визнати дії Одеської міської ради дискримінаційними у зв'язку із не розглядом зазначених клопотань.

Постановою Приморського районного суду від 23.12.2016 року по справі №522/22796/15-а, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Судом встановлено, що постановою Приморського районного суду від 23.12.2016 року по справі №522/22796/15-а, яка прийнята за результатами розгляду позовної заяви ОСОБА_1, стосовно розгляду її звернень від 01.11.2010 року (вх. від 04.11.2010 року № 01-27/А-34-1882) та від 18.05.2011 року № 37-а-4218 (вх. від 24.05.2011 року № 01-26/А-34-460), зазначено наступне:

«…З матеріалів справи вбачається, що Одеським міським управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради листами від 22.11.2010 року № 01-27/А-34-1882-08 та від 30.05.2011 року № 01-26/А-34-460-08 було надано відповіді на заяви позивача від 01.11.2010 року (вх. від 04.11.2010 року № 01-27/А-34-1882) та від 18.05.2011 року № 37-а-4218 (вх. від 24.05.2011 року № 01-26/А-34-460) та повідомлено, що для розгляду наведеної заяви слід додати відповідні документи, наведені у цих відповідях Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради. Крім того, для належного оформлення усіх необхідних документів позивачу було роз'яснено про можливість отримання консультацій з питань оформлення і надання необхідних матеріалів.

За таких обставин суд дійшов висновку про невідповідність доводів ОСОБА_1 про нібито нерозгляд її заяв від 01.11.2010 року (вх. від 04.11.2010 року № 01-27/А-34-1882) та від 18.05.2011 року № 37-а-4218 (вх. від 24.05.2011 року № 01-26/А-34-460) обставинам справи, оскільки зазначені заяви були розглянуті виконавчим органом міської ради, який забезпечує реалізацію повноважень Одеської міської ради у галузі земельних відносин відповідно до чинного законодавства України - управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради, та Управлінням були надані відповіді на зазначені заяви.

За таких обставин суд доходить висновків про необґрунтованість позовних вимог в цій частині, які не підлягають задоволенню».

Тобто, предметом розгляду у справі №522/22796/15-а, були в тому числі, вимоги щодо не розгляду заяв ОСОБА_1 від 01.11.2010 року (вх. від 04.11.2010 року № 01-27/А-34-1882) та від 18.05.2011 року № 37-а-4218 (вх. від 24.05.2011 року № 01-26/А-34-460), та в рамках цієї справи надавалась оцінка діям відповідача щодо складення за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 від 01.11.2010 року (вх. від 04.11.2010 року № 01-27/А-34-1882) та від 18.05.2011 року № 37-а-4218 (вх. від 24.05.2011 року № 01-26/А-34-460) відповідних відповідей (листів) від 22.11.2010 року № 01-27/А-34-1882-08 та від 30.05.2011 року № 01-26/А-34-460-08, які є предметом розгляду у даній справі.

Таким чином, із вказаного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23.12.2016 року по справі №522/22796/15-а, також вбачається, що позивач - ОСОБА_1 ще у 2016 році була обізнана про складання та існування відповідних листів від 22.11.2010 року № 01-27/А-34-1882-08 та від 30.05.2011 року № 01-26/А-34-460-08, наданих у відповідь на її звернення від 01.11.2010 року (вх. від 04.11.2010 року № 01-27/А-34-1882) та від 18.05.2011 року № 37-а-4218 (вх. від 24.05.2011 року № 01-26/А-34-460).

Отже, враховуючи вищенаведене судом, а також, зважаючи на те, що позивачем не наведено інших обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до суду, враховуючи висновки суду про те, що зазначені у заяві про поновлення строку звернення до суду, яка надійшла разом із первинною позовною заявою, підстави для поновлення строку звернення до суду визнані судом неповажними, а клопотання про поновлення строку для звернення до адміністративного суду таким, що задоволенню не підлягає, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 звернувшись до суду із даним позовом у 2018 року (з урахуванням подання виправленого позову від 26.12.2018 року) пропустила встановлений законом шестимісячний строк звернення до суду та поважні підстави для поновлення їй строку звернення до суду, - відсутні.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно ч.5 ст.169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п'яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи вищевикладене, оскільки суддя дійшов висновку, що підстави для поновлення строку звернення до суду є неповажними, зважаючи на часткове усунення недоліків позовної заяви, адміністративний позов підлягає поверненню позивачу без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Також, суддя вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє його права на повторне звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст.9, 120, 123, 169, 243, 248, 256,294,295 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності Одеської міськради про визнання дій та бездіяльності неправомірними та визнання недійсними листів - повернути позивачеві.

Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачеві.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала набирає законної сили у строки, визначені ст.256 КАС України.

Суддя О.М. Соколенко