Справа № 420/5841/18
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5841/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції України в Луганській області про визнання неправомірною бездіяльність та вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції України в Луганській області, в якому позивач просить визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та не виплати позивачеві винагороди за безпосередню участь в проведенні антитерористичній операції за період з 07.11.2015 року по 31.01.2016 року в розмірі 19894,00 грн. та стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь позивача винагороду за безпосередню участь в Антитерористичній операції за період з 07.11.2015 року по 31.01.2016 року в розмірі 19894,00 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот дев'яносто чотири гривні), які перерахувати на картковий рахунок АТ «Ощадбанк», МФО 304665, , номер карткового рахунку НОМЕР_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 01.03.1991 позивач проходила службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 року по 29.10.2018 року - в Національній поліції. За наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області №521 о/с від 25.10.2018 року позивача 29.10.2018 року звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.2 (через хворобу). Позивач в період з 01.09.2014 року по 07.11.2015 року, з 07.11.2015 року по 30.04.2018 року безпосередньо брала участь в антитерористичній операції (далі - АТО), забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Луганської області. Грошове забезпечення позивачеві за вказаний термін сплачено, але нарахування та виплата винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції відсутні. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними.

Представником Головного управління національної поліції України в Луганській області 10.12.2018 року надано до суду відзив на позов (а.с.67-77), в якому відповідач зазначає, що з позовними вимогами не погоджується з підстав того, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції виплачується тільки за час фактичної участі у відповідних заходах, які зазначені у п.1 додатку №1 постанови КМУ від 31.01.2015 року №24. Інформація щодо виконання ОСОБА_1 завдань керівництва штабу антитерористичної операції в період з 07.11.2015 року по 31.01.2016 року відсутня, будь-які докази (документи) та обґрунтовані пояснення, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 року по 31.01.2016 року виконувала завдання керівництва штабу антитерористичної операції також відсутні (лист УПД ГУНП в Луганській області від 27.11.2018 року №3331/111/21-2018). На переконання відповідача позивач повинен виконувати завдання саме керівництва штабу антитерористичної операції, а не свого роботодавця (ГУНП в Луганській області). Тобто в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження безпосередньої участі позивача у проведенні антитерористичної операції, за яку постановою КМУ від 31.01.2015 № 24 встановлено виплату грошової винагороди. Наказами АТЦ при СБУ (по стройовій частині), які виступали підставою для видачі довідки №А-14115 від 07.09.2018 року, позивача було лише зараховано до списку сил і засобів проведення антитерористичної операції. Будь-які розпорядчі документи, які б свідчили про виконання позивачем завдань керівництва штабу антитерористичної операції у спірний період, відсутні. Накази АТЦ при СБУ про включення та виключення особи до (зі) складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, не свідчать про фактичну участь у заходах, про що йдеться у п.2 наказу МВС України від 23.07.2014 року №719 та у п.3 розділу 2 Порядку від 02.02.2015 року №49. Накази АТЦ при СБУ про включення та виключення особи до (зі) складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, не свідчать про фактичну участь у заходах, про що йдеться у п. 2 наказу МВС України від 23.07.2014 № 719 та у п. З розділу 2 Порядку від 02.02.2015 № 49.

Позивачем 21.12.2018 року до суду надано відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.58), в якому позивач наголосила, що відповідачем у відзиві на позов не надано жодного доказу, що спростовує факт безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Луганської області та відсутності підстав для нарахування та виплати Позивачу винагороди за участь в АТО.

Ухвалою суду від 15.11.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивачем, 09.01.2019 року надано до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач у судове 09.01.2019 року засідання не з'явився.

У зв'язку з відсутністю потреби заслухання свідка чи експерта, судом, керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 з 01.03.1991 проходила службу в органах внутрішніх справ України та з 07.11.2015 року по 29.10.2018 року - в Національній поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області №521 о/с від 25.10.2018 позивача з 29.10.2018 року звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.2 (через хворобу) з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 27 років 07 місяців 29 днів, у пільговому обчисленні: 40 років 02 місяці 14 днів (а.с.22).

За період проходження служби в Національній поліції ОСОБА_1, а саме в період з 01.09.2014 року по 07.11.2015 року, з 07.11.2015 року по 30.04.2018 року, брала участь в антитерористичній операції (далі - АТО), забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Луганської області, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №А-14115 від 07.09.2018 року Головного управління Національної поліції в Луганській області (а.с.21).

Відповідно до витягу з наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) №97 від 12.12.2014 року (а.с.71-73) позивач - майор поліції ОСОБА_1, начальник відділу кримінальної поліції у справах дітей Лутугинського районного відділу Головного управління МВС України у Луганській області вважається працівником МВС України, що перебуває у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечення її проведення з метою виконання службових завдань.

Наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) №321 від 17.11.2015 року позивача з 07.11.2015 року виключено зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечення її проведення (а.с.74-76).

Відповідно до наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) №341 від 07.12.2015 року позивач з 07.11.2015 року вважається таким, що прибув до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечення її проведення з метою виконання службових (бойових) завдань (а.с.77-79).

Наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) №120дск від 30.04.2018 року позивача виключено зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечення її проведення (а.с.80-82).

Наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області №521 о/с від 25.10.2018 року позивача з 29.10.2018 року звільнено зі служби в поліції.

Відповідно до довідки про доходи, виданої Головним управлінням Національної поліції в Луганській області за №946/111/22-2018 від 02.11.2018 року (а.с.23), позивач отримувала грошове забезпечення:

з 07 листопада 2015 року - 5684,00 грн;

у грудні 2015 року - 7105,00 грн;

у січні 2016 року - 7105,00 грн.

Загальна сума доходу позивача за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 року становить 19894,00 грн.

Відповідно до вказаної довідки колонка «Одноразова грошова допомога за участь в АТО» містить нулі, тобто винагорода позивачу за безпосередню участь в антитерористичній операції за вказані періоди не виплачена.

Згідно листа ГУНП в Луганській області №4197/111/19-2018 від 05.11.2018 року у період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року, позивач у відпустці та на лікарняному не перебувала (а.с.24).

Отже, суть спору у даній справі полягає в наявності підстав для нарахування та виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 року по 31.01.2016 року.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, при вирішенні спору по даній справі, керується наступною нормативною базою:

Законом України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580) від 02.07.2015 року №580-VIІI;

Постановою КМУ "Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій" від 31.01.2015 року №24, що діяла до 21.01.2016 року (далі - Постанова №24);

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» від 20.01.2016 року №18 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 38), (далі - Постанова № 18),

Порядком та умовами виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затверджені наказом МОУ від 02.02. 2015 року №49, що діяли до 18.03.2016 року (далі - Порядок №49);

Наказом МВС України "Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України" від 23.07.2014 року №719 (далі - Наказ № 719);

Постановою КМУ "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11.11.2015 року №988 (далі - Постанова №988);

Наказом МВС України "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" від 31.12.2007 року №499, який діяв до 13.12.2016 року (далі - Наказ №499).

Відповідно до абз.1, 2 п.1 Постанови №24 встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень (абз.2 п.1 Постанови №24).

Винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров'я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва) (абз.3 п.1 Постанови №24).

Пунктом 1 додатку №1 до Постанови №24 передбачено, що в період мобілізації (в тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, період проведення антитерористичної операції винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується за безпосередню участь військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу, звільненні таких об'єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

Згідно п.1 Наказу №719 визначено виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою починаючи з 01 травня 2014 року винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць. Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди), за останньою займаною штатною посадою на час участі в зазначених операціях і заходах.

Порядок №49 визначає механізм та умови виплат винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці) за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи в антитерористичній операції (далі - АТО), інших заходах в умовах особливого періоду.

Відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку №49 військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об'єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення.

Згідно з п.2 розділу ІІ Порядку №49 розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов'язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №49 передбачено, що винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

Отже, з системного аналізу вищевказаних норм вбачається, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу правоохоронних органів виплачується винагорода, яка обчислюється у розмірі 100% місячного грошового забезпечення з розрахунку на місяць. При цьому, такий розмір не повинен бути меншим ніж 3000 грн., на місяць. У випадках, коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу правоохоронних органів брали безпосередню участь у антитерористичній операції менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень.

Відповідно до п.5 розділу ІІ Порядку №49 військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов:

залучені до проведення АТО;

перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України);

перебувають у районі проведення АТО.

Головне управління Національної поліції в Луганській області знаходиться в м.Сєвєродонецьк Луганської області., що підтверджується роздруківкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 10.01.2019 року (а.с.136-137).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно з додатком.

Відповідно до вказаного переліку в розділі "Луганська область" в п.1 "Міста обласного значення" під номером 13, зокрема, зазначено: м. Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада).

Отже, м. Сєвєродонецьк Луганської області є населеним пунктом, на території якого з 14 квітня 2014 року здійснюється антитерористична операція.

Як встановлено судом на підставі витягів за наказів першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 12.12.2014 року №97, від 07.12.2015 року №341, позивач залучена та безпосередньо брала участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення в період з 01.09.2014 року по 07.11.2015 року, з 07.11.2015 року по 07.04.2018 року.

Довідкою про безпосередню участь особи в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №А-14115 виданої Головним управлінням Національної поліції в Луганській області 07.09.2018 року підтверджується, що позивач дійсно в період з 01.09.2014 року по 07.11.2015 року, з 07.11.2015 року по 07.04.2018 року безпосередньо брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення Антитерористичної операції на території Луганської області

Встановлені судом вищезазначені обставини спростовують твердження відповідача, стосовно того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження безпосередньої участі позивача у проведенні антитерористичної операції, за яку Постановою №24 встановлено виплату грошової винагороди.

Пунктом 1 Постанови №988 установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 затверджено "Порядок та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", яким визначено критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських. Проте, вказаний порядок набрав чинності 27.05.2016 року, а тому до спірних правовідносин слід застосувати норми Наказу №499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Пунктом 3 Наказу №499, встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 1.7 та 1.12 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, зокрема, визначено, що при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата. Грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право.

Вказані положення кореспондуються з п.9 та 11 Порядку №260.

Відповідач обґрунтовує правомірність невиплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 року по 31.01.2016 року тим, що порядок виплати винагороди за участь в антитерористичній операції поліцейським передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 року №18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських" (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 38), яка набрала чинності 21.01.2016 року. Крім того, вважає, що постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 року №24 "Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій" та наказом Міністерства оборони України від 02.02.2015 року №49 "Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій" регламентувався порядок виплати винагороди за участь в антитерористичній операції міліціонерам, який не поширюється на поліцейських.

Суд вважає доводи відповідача необґрунтованими з огляду на наступне.

Правоохоронні органи - державні органи, що на підставі законодавства держави здійснюють правоохоронну (правозастосовну та правозахисну) діяльність.

Діяльність правоохоронних органів спрямована на забезпечення законності і правопорядку, захист прав та інтересів громадян, соціальних груп, суспільства і держави, попередження, припинення правопорушень, застосування державного примусу або заходів громадського впливу до осіб, які порушили закон та правопорядок.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону №580 Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За приписами ст.2 Закону №580 завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Отже, Національна поліція є правоохоронним органом.

Постановою №24 визначено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції особам рядового та начальницького складу правоохоронних органів виплачується винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції у відсотках місячного грошового забезпечення.

Як вже зазначалось судом позивач з 01.03.1991 року проходила службу в органах внутрішніх справ України та з 07.11.2015 року по 29.10.2018 року - в Національній поліції, яке є правоохоронним органом, а в період з 07.11.2015 року по 31.01.2016 року брала безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області,

З урахуванням встановлених судом обставин та на підставі наведених норм законів, суд дійшов висновку про те, що винагорода за участь позивача в антитерористичної операції в період з 07.11.2015 року по 31.01.2016 року повинна була виплачуватися, проте не виплачувалась.

Позивач у період з 07.11.2015 по 31.01.2016 у відпустці та на лікарняному не перебувала, що підтверджується листом ГУНП в Луганській області №4197/111/19-2018 від 05.11.2018 року.

Отже, позивачеві відповідачем неправомірно не нараховано та не виплачено винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період 07.11.2015 року по 31.01.2016 року.

Щодо нарахування винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за листопад 2015 року у розмірі 5684,00 грн, суд зазначає, що у разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень.

Позивач безпосередньо брала участь в антитерористичній операції на території Луганської області з 07.11.2015 року, тому розмір винагороди визначається пропорційно дням участі.

Таким чином, розмір винагороди за безпосередню участь в АТО, яка підлягає стягненню на користь Позивача за листопад - грудень 2015 року повинна становити:

за листопад 2015 року - 4400,51 грн. (5684,00 грн / 31 х 24);

за грудень 2015 року - 7105,00 грн.

Розмір винагороди за безпосередню участь в АТО, яка підлягає стягненню на користь Позивача за січень 2016 року повинна становити - 5007,81 грн, у тому числі з 01.01.2016 року по 20.01.2016 року - 4584,00 грн (7105,00 грн / 31 день х 20 днів); з 21.01.2016 по 31.01.2016 - 425,81 грн (1200,00 грн / 31 день х 11 днів), з відрахуванням установлених законом податків та інших обов'язкових платежів.

Даний розрахунок суд пояснює наступним.

Пунктом 1 Постанови №18 установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень. Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №259 затверджено Інструкцію про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій (далі - Інструкція №259), а також визначено, що цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських".

Постанова №18 набрала чинності 21.01.2016 року внаслідок чого Інструкція №259 застосовується до спірних правовідносин з 21.01.2016 року.

Відповідно до п.1 розділу ІІІ Інструкції №259 поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах, під час проведення АТО та інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода:

1) за час перебування в межах визначеної зони (району) проведення воєнного конфлікту чи АТО, інших заходів в умовах особливого періоду в розмірі 1200 гривень, у розрахунку на місяць;

2) у разі безпосереднього зіткнення (взаємного вогневого контакту), потрапляння під обстріли, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються поліцейськими, звільнення таких об'єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою в розмірі 4200 гривень, у розрахунку на місяць.

Обрахунок проводиться шляхом ділення розміру винагороди на кількість календарних днів у місяці та множення на кількість днів безпосередньої участі (пункт 2 розділу ІІІ Інструкції № 259).

З урахуванням наведеного та з огляду на розмір грошового забезпечення позивача у періоді з 07.11.2015 року по 31.01.2016 року, розмір винагороди позивача за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 року по 31.01.2016 року, який належить стягнути на користь останнього, складає в загальному 16 513,32 грн.

З урахуванням наведених судом розрахунків та відповідно заявлених позовних вимог позивача про стягнення з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь позивача винагороду за безпосередню участь в Антитерористичній операції за період з 07.11.2015 року по 31.01.2016 року в розмірі 19894,00 грн., суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь позивача винагороду за безпосередню участь в Антитерористичній операції за період з 07.11.2015 року по 31.01.2016 року в розмірі 16 513,32 грн., з підстав обґрунтованих судом в рішенні.

Позовні вимоги в частині 3380,68 грн., - задоволенню не підлягають.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.5 ст.242 КАС України).

При розгляді даної справи суд враховує висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №812/889/17, постанові Верховного Суду від 23.10.2018 року у справі №812/927/16.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням нормативного аналізу та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що відповідач проявив бездіяльність та протиправно не виплатив позивачу винагороду за безпосередню участь в Антитерористичній операції за період з 07.11.2015 року по 31.01.2016 року, а тому суд визнає неправомірною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21,22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції України в Луганській області про визнання неправомірною бездіяльність та вчинення певних дій - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та не виплати позивачеві винагороди за безпосередню участь в проведенні антитерористичній операції за період з 07.11.2015 року по 31.01.2016 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь позивача винагороду за безпосередню участь в Антитерористичній операції за період з 07.11.2015 року по 31.01.2016 року в розмірі 16 513,32 грн (шістнадцять тисяч п'ятсот тринадцять гривень тридцять дві копійки), які перерахувати на картковий рахунок АТ «Ощадбанк», МФО 304665, , номер карткового рахунку НОМЕР_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.15.5 ч.І Перехідних положень КАС України апеляційна скарга подається до або через відповідні суди, а матеріали справи витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_2

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Луганській області, (, 93404, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, 16).

Суддя П.П. Марин

.