Справа № 752/4480/17
Суддя: Колдіна О. О.
Дата ухвалення: 2018-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 752/4480/17
Провадження № 2-а/752/37/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.12.2018 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Колдіної О.О.,

з участю секретаря Якушко Т.А.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій відповідача щодо нарахування щомісячної державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, в розмірі меншому, ніж визначено постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 05.05.2016 р., протиправними, зобов»язання здійснити нарахування щомісячної державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 05.05.2016 р. без обмеження максимальним розміром, визнання дій відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої щомісячної державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, протиправними, зобов»язання здійснити виплату позивачу нарахованої щомісячної державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 05.05.2016 р. з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є інвалідом 1 групи по опорно руховому апарату з 17.03.2014 р. довічно, ступінь втрати професійної здатності становить 90% (захворювання, пов»язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС) та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, а також він перебуває на обліку в Правобережному об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві, як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою від 05.05.2016 р. Голосіївського районного суду м.Києва було зобов»язано Правобережне об»єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, відповідно до положень ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру 10 мінімальних пенсій за віком та 100% від мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.01.2016 р.

За даним судовим рішенням було відкрито виконавче провадження.

Відповідно до інформації Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві та Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві на підставі рішення суду було проведено нарахування щомісячної пенсії в розмірі 10740 гривень, однак фактично виплачується пенсія в розмірі 3220,50 гривень.

Зазначені дії відповідача позивач вважає протиправними та такими, що порушують його пенсійні права, а також свідчать про невиконання судового рішення, що не може виправдовуватись відсутністю бюджетного фінансування, в зв»язку з чим він звернувся до суду за захистом порушеного права.

В зв»язку з реорганізацією Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві судом була проведена заміна відповідача на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просили суд позов задовольнити, посилаючись на протиправність дій відповідача, які полягають у нарахуванні та виплаті позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі меншому, ніж зазначено в рішенні Голосіївського районного суду м.Києва від 05.05.2016 р.

Крім того, представник позивача просила постановити окрему ухвалу за результатами розгляду даної справи та встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов»язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду протягом місяця з дня набрання ним законної сили.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надіславши клопотання про відкладення судового розгляду в зв»язку з перенесенням робочого дня 24.12.2018 р., однак, враховуючи терміни розгляду даної справи, а також наявність в матеріалах справи письмового відзиву сторони відповідача, суд не вбачає підстав для відкладення судового розгляду і вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність представника відповідача з врахуванням наданих письмових заперечень.

Вислухавши позивача та його представника, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорноблиьській АЕС, категорії 1, інвалідом 1 групи з 17.03.2014 р. за захворюванням, пов»язаним з наслідками ліквідації аварії на ЧАЕС.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві і йому призначена пенсія по інвалідності в розмірі фактичних збитків відповідно до положень Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

05.05.2016 р. Голосіївським районним судом м.Києва була ухвалена постанова, відповідно до якої суд зобов»язав Правобережне об»єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, відповідно до положень ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру 10 мінімальних пенсій за віком та 100% від мінімальної пенсії за віком відповідно, починаючи з 01.01.2016 р.

Зазначене рішення залишено без змін відповідно до ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2016 р.

26.09.2016 р. ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу на постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 05.05.2016 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2016 р. повернуто Правобережному об»єднаному управлінню Пенсійного фонду України в м.Києві.

Суд встановив, що ОСОБА_1 має право на отримання пенсії в розмірі, передбаченому ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, яка діяла на момент виникнення у позивача права на отримання даного виду пенсії, тобто основної пенсії в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 100% від мінімальної пенсії за віком, а не в редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, відповідно до якої порядок призначення пенсій особам, які постраждали вналсідок Чорнобилсьької катастрофи, визначався актами Кабінету Міністрів України.

На підставі постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 22.08.2016 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бочковським Т.О. відкрито виконавче провадження.

08.11.2016 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м.Києві винесена постанова про накладення на боржника у виконавчому провадження штрафу за невиконання судового рішення.

24.11.2016 р. Правобережне об»єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві повідомило державного виконавця про виконання постанови Голосіївського районного суду м.Києва, а саме про здійснення перерахунку пенсії позивачу з 01.01.2016 р. за результатами якого нараховано борг в сумі 76812, 96 гривень.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, мінімальна пенсія за віком повинна відповідати розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з ст.7 Закону України «про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних демографічних груп населення, встановлений в розмірі з 01 січня 2016 р. в розмірі 1074 гривні, з 01 травня 2016 року - 1130 гривень, з 01 грудня 2016 р. - 1208 гривень.

Згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних демографічних груп населення, встановлений в розмірі з 01 січня 2017 р. в розмірі 1247 гривень, з 01 травня 2016 року - 1312 гривень, з 01 грудня 2017 р. - 1373 гривень.

Як встановлено судом і підтверджується довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої ОСОБА_1 пенсії, що надана Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві, позивачу в період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. нараховувалась пенсія в розмірі 10740 гривень, тобто в розмірі 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність (виходячи з розмірі прожиткового мінімуму, встановленого на 01.01.2016 р.).

В період з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р. позивачу нараховувалась пенсія в розмірі 10740 гривень, тобто за аналогічним способом в розмірі 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність (виходячи з розмірі прожиткового мінімуму, встановленого станом на 01.01.2016 р.).

З 01.01.2018 р. ОСОБА_1 нараховується пенсія в розмірі 12864,10 гривень, що відповідає розміру 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, встановлених на 01.01.2018 р.

Різниця між нарахованою і виплаченою позивачу пенсією за період з 01.01.2016 р. по вересень 2018 р. становить 252625, 65 гривень.

При виконанні рішення відповідач застосував положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 від 24 грудня 2015 року, та Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 р. відповідно до якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень".

Однак, зазначені законодавчі акти значно звужують права позивача щодо належного пенсійного забезпечення та додаткових соціальних гарантій, які були закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, яка діяла на момент набуття ним права на призначення пенсії.

Крім того, обмеження максимального розміру пенсії з боку органів Пенсійного фонду України при здійсненні ОСОБА_1 перерахунку пенсії при виконанні судового рішення, не відповідає змісту постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 05.05.2016 р., відповідно до якого будь-яких обмежень не встановлювалось.

В силу положень ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 3 Конституції України).

Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпунктів 2-7, 12 та 14 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII зазначив, що встановлення у законах України пільг, компенсацій та гарантій громадянам України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, обумовлено виконанням державою свого конституційного обов'язку, передбаченого статтею 16 Основного Закону України, щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та збереження генофонду Українського народу. Такі пільги, компенсації та гарантії є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов'язку.

Крім того, Конституційний Суд України у Рішенні від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що "відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов'язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров'я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров'я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави" (пункт 4 мотивувальної частини).

Також Конституційний Суд зазначив, що для громадян України пільги, компенсації і гарантії право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних дежерл існування й необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня, гарантованого ст.48 Конституції України, а тому звуження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або нвесення змін до чинних законів на підставі ст.22 Конституції України не допускається.

У Рішенні у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 Конституційний Суд України, зокрема, встановив, що Закон № 796 визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди; Конституційний Суд України неодноразово констатував, що Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави (абзаци одинадцятий, чотирнадцятий пункту 5 мотивувальної частини).

Скасування пільг, компенсацій та гарантій не відповідає конституційному обов'язку держави, передбаченому у статті 16 Основного Закону України, щодо осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України.

Приймаючи Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобилсьої катастрофи» держава гарантувала особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належний рішевень пенсійного забезпечення та отримання додаткових пільг.

Обмеження розміру пенсії позивачу при здійсненні перерахунку пенсії на підставі рішення суду, а саме нарахування йому пенсії в розмірі, що становить 10 прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність станом на 01.01.2016 р. та фактичне позбавлення права на отримання основної пенсії, в розмірі, встановленому Законом та визначеним рішенням суду, а також позбавлення права на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, є фактичним позбавленням його гарантованих гарантій та відмову держави від своїх зобов»язань щодо даної категорії осіб.

Судом встановлено, що права позивача були порушені не лише при здійсненні перерахунку пенсії, але і її виплати, оскільки як встановлено судом, позивач отримує пенсію в розмірі, значно нижчому ніж визначено навіть після здійснення перерахунку, а різниця між нарахованою сумою та фактично виплачено зараховується до заборгованості.

Відповідач у своєму відзиві як на підтвердження правомірності своїх дій в цій частині посилається на положення ст.ст. 23, 116 Бюджетного кодексу України, відповідно до яких платежі з бюджету здійснюються лише при наявності бюджетного фінансування і порушення зазначеного порядку є порушенням бюджетного законодавства.

Крім того, відповідач посилається на положення постанови Кабіету Міністрів України від 03.09.2014 р. № 440, яким затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державною і відповідно до якого виплата коштів за зазначеними рішеннями повинна проводитись за рахунок коштів Державного бюжету України за наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Відповідно до ч.1 ст. 129-1 Конституції України, ст.14 КАС України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов»язковим до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відсутність бюджетного фінансування не звільняє державні органи від їх обов»язку, встановленого законом, і не може бути підставою для відмови у здійсненні перерахунку пенсії.

Зазначені позиції знайшли своє відображення в рішення Європейського суду у справі «Кечко проти України», згідно якого Європейський суд зазначив, що у правовій державі державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання своїх зобов»язань.

У пілотному рішенні від 15.10.2009 р. у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський Суд з прав людини зазначав, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов»язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін, таким чином, ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Крім того ЄСПЛ зазначив, що саме на державу покладено обов»язок дбати про те, щоб остаточні рішення винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державною, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою.

Враховуючи викладене, посилання відповідача на виконання рішення суду у разі наявності бюджетних асигнувань не можна вважати таким, що узгоджується з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до положень ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач в ході розгляду справи не довів правомірність своїх дій щодо нарахування позивачу пенсії у розмірі, меншому ніж визначено постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 05.05.2016 р., та не здійснення її виплати в повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними в ході судового розгляду належними доказами у справі, в зв»язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.382 КАС України суд, який ухвали рішення в адміністративній справі, може зобов»язати суб»єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи зазначене положення Закону, суд вважає за необхідне з метою здійснення контролю за виконання рішення, ухваленого у даній справі, зобов»язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з моменту набрання ним законної сили.

Однак, в ході розгляду справи, суд не встанровив підстав для постановлення окремої ухвали відповідно до положень ст. 249 КАС України, в зв»язку з чим клопотання позивача в цій частині не підлягає задоволенню..

Керуючись ст.ст.2, 5, 47, 72,73 77, 139, 257, 295, 382 КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії задовольнити.

Визнати дії Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві) щодо нарахування ОСОБА_1 щомісячної державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі меншому, ніж визначено постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 05.05.2016 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2016 р. в адміністративній справі № 752/3156/16-а, протиправними.

Зобов»язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 16) здійснити нарахування ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) щомісячної державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 05.05.2016 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2016 р. в адміністративній справі № 752/3156/16-а, без обмеження максимаьним розміром.

Визнати дії Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві) щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої щомісячної державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, протиправними.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 16) здійснити виплату ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) нарахованої щомісячної державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 05.05.2016 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2016 р. в адміністративній справі № 752/3156/16-а, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Зобов»язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві подати звіт про виконання рішення суду протягом 1 (одного) місяця з дня набрання ним законної сили.

У задоволенні клопотання щодо постановлення окремої ухвали відмовити.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, встановленого цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя :