Справа № 753/20013/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Мельничука В.П.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти № 3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Логіна Олександра Станіславовича про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення від 30 вересня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року, ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до суд Дарницького районного суду м. Києва у з позовом до Інспектора роти № 3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Логіна Олександра Станіславовича (далі - відповідач) про визнання дій неправомірними, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення від 30 вересня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КпАП України, посилаючись на те, що вказана постанова винесена з порушенням вимог КпАП України, Законів України «Про національну поліцію», «Про дорожній рух», та вважає її незаконною, оскільки 30 вересня 2018 року о 17 год. 16 хв., керуючи автомобілем «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_1, на вул. Мечникова, 4 в м. Києві, дотримувався положень ПДР України, відповідно Правила дорожнього руху не порушував, зазначений факт порушення ним зазначених Правил не визнає.

Вважає дії працівника патрульної поліції щодо винесення відносно нього постанови в справі про адміністративне правопорушення неправомірними.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року позовну заву залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 30 вересня 2018 року, винесеної інспектором Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Логіним О.С. про те, що ОСОБА_2 30 вересня 2018 року о 17 год. 16 хв., керуючи автомобілем «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_1, на вул. Мечникова, 4 в м. Києві, при зміну напрямку руху, не використав світлові покажчики, внаслідок чого порушив п. 9.2 б ПДР України.

Наслідком чого стало притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 УпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп.

Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII.

Щодо правомірності винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №633956 від 30 вересня 2018 року року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, встановлює відповідальність за Порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

При цьому, п. 9.2. б Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - ПДР) встановлено що, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Колегія уддів звертає увагу на те, що у постанові зазначено, що 30.09.2018 року, о 17 год. 16 хв., позивач вчинив адміністративне правопорушення, а саме: в м. Києві на вул. Мечникова 4/1 керуючи автомобілем, не використовував світлові показників.

Проте, дане твердження не відповідає дійсності в зв'язку з наступним.

Так, судом апеляційної інстанції з пояснень представника позивача встановленго, що 30.09.2018 року ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_2.

Приблизно 0 17 год. 15 хв. на даному транспортному засобі проїжджав біля вул. Мечникова в районі буд. 4/1.

Окрім зазначеного, колегія суддів звертає увагу на пояснення представника позивача, а саме на те, що ОСОБА_2, як встановлено на даній ділянці дороги я весь час їхав прямо не змінюючи напрямок руху, не перестроюючись, а також не повертаючи чи розвертаючись.

У зв'язку із зазначеним вище у позивача не було підстав для виконання п. 9.2. б) ПДР, а відтак він не зобов'язаний був подавати сигнали світловими покажчиками повороту.

Відповідно до п. 9.4. ПДР сигнал покажчиками повороту забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху. В разі подання сигналу покажчиком повороту і не змінюючи при цьому напрямок руху він би був не зрозумілим іншим учасникам руху.

Згідно ч. 3 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови може скасувати постанову і закрити справу.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Інспектором порушено вимоги ст. 278 КУпАП, оскільки при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення не були вирішені такі питання: чи правильно складено інші матеріали справи про адміністративне правопорушенн; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтуються висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем дадоних доказів на підтвердження правомірності своїх дій ні до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції не надано.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не надано належних доказів скоєння позивачем правопорушення зазначеного у постанові серії ЕАВ №633956 від 30 вересня 2018 року, в порядку ст. 251 КУпАП, а саме щодо фіксування зазначених подій технічними приладами, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, чи інших документів.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем в порушення вимог ст. 280 КУпАП додатково не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

На підставі вище зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, є недоведеним.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Напідставі вище зазначеного колегія суддів приходить щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Інспектора роти № 3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Логіна Олександра Станіславовича про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення від 30 вересня 2018 року - задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №633956 від 30 вересня 2018 року року про застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення, у вигляді штрафу у розмірі 425, 00 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.П. Мельничук