Справа № 804/4147/18
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

18 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 804/4147/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотовой А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року (суддя Боженко Н.В.) в адміністративній справі №804/4147/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області № Б-2398 від 23.02.2018 року про відмову в призначенні їй пенсії за віком, зобов'язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком з врахуванням періоду навчання, всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, як не працюючому пенсіонеру, з підвищенням розміру пенсії відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", починаючи з дати звернення - 23.02.2018 року на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року в задоволені позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржене рішення скасувати. Скаржником в обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що постановою правління Пенсійного фонду України № 25-1 від 14.12.2015 року встановлено порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), застосовується з урахуванням того, що, зокрема, із заявами про призначення пенсії до управлінь Пенсійного фонду України у Вінницькій, Донецькій, Київській та Херсонськії областях, починаючи з 01 січня 2016 року; в Запорізькій, Кіровоградській, Миколаївські, Черкаській, Чернівецькій, Хмельницькій областях та у м. Києві - з 01 червня 2016 року; Дніпропетровській. Закарпатській, Івано-Франківській, Луганській, Львівській, Полтавські, Тернопільській та Харківській областях - з 01 липня 2016 року; у Волинській, Житомирській, Одеській, Рівненській, Сумській та Чернігівській областях - з 01 серпня 2016 року, можуть звертатися особи, які проживають (зареєстровані) в цих адміністративно-територіальних. одиницях, незалежно від території обслуговування таких органів. Отже, оскільки постановою правління Пенсійного фонду України від 14.12.2015 № 25- «Деякі питання впровадження електронних пенсійних справ на базі централізовані: інформаційних технологій», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28.12.2015 року за №1645/28090 визначено, що Порядок № 22-1 застосовується з урахуванням того, що починаючи з 01 серпня 2016 року особи можуть звертатися із заявами про призначення пенсії до будь якого органу Пенсійного фонду України незалежно від території обслуговування.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на порушення позивачем вимог пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України від 09.07.2016 року №1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені в відзиві на апеляційну скаргу.

Позивач, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду справи, до суду уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття не повідомив.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., у жовтні 1995 року виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, що підтверджується копією паспорту для виїзду за кордон. До виїзду до Держави Ізраїль постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 (знята з реєстрації у 1995 році). 23 лютого 2018 року через представника ОСОБА_1 звернулась до Кам'янського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком в розмірах відповідно до чинного пенсійного законодавства України, як не працюючому пенсіонеру. До заяви були додані: нотаріально засвідчена копія довіреності, паспорту, диплому; копія картки платника податків; нотаріально засвідчена копія трудової книжки; копія паспорту представника.

Відмовляючи в задоволені позовної заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що для призначення пенсії особа повинна бути громадянином України, а також подати документ, що підтверджує її місце проживання (реєстрації), оскільки за приписами пункту 1 Порядку № 22-1 повинна звернутись до управління Пенсійного фонду України саме за місцем свого проживання, отже відмова відповідача у призначенні пенсії за віком позивачу, оскільки останній звернувся до органу ПФУ не за місцем свого проживання (реєстрації) є правомірною.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положенням статті 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Стаття 25 Конституції України гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами. Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Право на пенсію в Україні є конституційним правом громадянина України.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Статтею 8 цього ж Закону передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Також, Конституційним Судом України в рішенні від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 визнано таким, що не відповідають Конституції України(неконституційними) положення п.2 ч.1 ст. 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закон втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

У пункті 3.3 цього ж Рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, вказав, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (п.51 рішення).

Враховуючи те, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику Європейського суду з прав людини, у тому числі й у рішенні у справі Пічкур проти України, як джерело права відповідно до статті 17 Закону № 3477-IV.

Отже, проживаючи в Ізраїлі, як громадянка України, ОСОБА_1 має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Посилання відповідача на те, що позивачем не підтверджено місце проживання (реєстрації) позивача на території України, а тому заяву подано не за місцем проживання, колегія суддів апеляційної інстанції вважає неспроможними, оскільки постановою правління Пенсійного фонду України від 14.12.2015 року №25-1 «Деякі питання впровадження електронних пенсійних справ на базі централізованих інформаційних технологій», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28.12.2015 року за №1645/28090 визначено, що Порядок №22-1 застосовується з урахуванням того, що починаючи з 1 серпня 2016 року особи можуть звертатися із заявами про призначення пенсії до будь-якого органу Пенсійного фонду України незалежно від території обслуговування.

За наведених вище обставин спірне Рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №6 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначені пенсії за віком № Б-2398 від 23 лютого 2018 року не може вважатись правомірним і підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про призначення та виплату пенсії за віком з врахуванням періоду навчання, всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, як не працюючому пенсіонеру, з підвищенням розміру пенсії відповідно до частини 3 статті 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", починаючи з дати звернення - 23.02.2018 року на визначений пенсіонером банківський рахунок колегія суддів зазначає наступне.

Оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України заява позивача про призначення їй пенсії по суті не розглянута, наявність чи відсутність у позивача необхідного стажу для призначення пенсії, документів, які такий стаж підтверджують, не перевірна, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зобов'язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 та подані нею документи.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 317 цього ж Кодексу підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року в адміністративній справі №804/4147/18 - скасувати та ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №6 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначені пенсії за віком № Б-2398 від 23 лютого 2018 року - визнати протиправним та скасувати.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 23 лютого 2018 року.

У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до пункту 3 частини 6 статті 12 та пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук