Справа № 826/11557/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

21 грудня 2018 року №826/11557/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Укрнафта"
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
за участі:

представника позивача - Перепелиці А.В.

представників відповідача - Норець В.М., Лундіної С.Б., Ізотенка Ю.О.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 21.12.2018 проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва в порядку адміністративного судочинства з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.04.2018 за номерами: , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , та від 04.04.2018 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби протиправно, на підставі хибних висновків акта перевірки від 16.03.2018 №388/28-10-14-01/00135390, прийняв податкові повідомлення-рішення від 05.04.2018 та від 04.04.2018. Так, публічне акціонерне товариство «Укрнафта» наголошує, що усі 410 податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними з огляду на їх прийняття відповідачем за результатами перевірки, проведеної в період дії мораторію, введеного на підставі пункту 9 «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», що набрав чинності з 01.01.2018. Крім процедурних порушень відповідачем вимог законодавства, позивач зазначив про порушення Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби і норм матеріального права, неправильної оцінки первинних документів. Так, що стосується податкових повідомлень-рішень про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем «рентна плата за користування надрами для видобування природного газу» позивач зазначив, що контролюючим органом було невірно надано оцінку договору від 01.03.2016 №12.2/123-ін, визначивши його, як договір про спільну діяльність, при цьому, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби не є контролюючим органом, уповноваженим на донарахування для позивача рентної плати за ставкою, визначеною у пункті 252.20 статті 252 Податкового кодексу України. Також, позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення за платежем «акцизний податок» прийняті безпідставно, всупереч чинного законодавства. За твердженням позивача, контролюючим органом неправомірно визначено заниження податкового зобов'язання з акцизного податку за період січень-грудень 2015 року, оскільки ті обсяги нафтопродуктів, що реалізовані публічним акціонерним товариством «Укрнафта» покупцям на власних автозаправних станціях (АЗС) для їх використання у комерційних цілях не підлягали оподаткуванню акцизним податком у 2015 році, оскільки АЗС не можна розцінювати пунктом продажу нафтопродуктів виключно у роздріб покупцям (громадянам) для їх особистого (некомерційного) використання. Щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 05.04.2018 № в частині нарахувань акцизного податку та штрафних санкцій на скраплений газ позивач зазначив, що на даний час триває процедура судового оскарження висновків контролюючого органу щодо обсягу скрапленого газу на 01.03.3016, водночас відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.04.2018 №, яким визначено податкові зобов'язання до закінчення розгляду судом спору щодо визначення обсягів скрапленого газу. Стосовно оприбуткування доходів нерезидентів "Platts" та "Aprys Menia (Russia) Limited" позивач зазначив, що доходи отримані від "Platts" не підпадають під визначення терміну «роялті» та згідно зі статтею 22 Конвенції між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи та капітал, дохід, який отримав "Platts" з України на підставі Генеральної угоди, звільнений від оподаткування в Україні. Аналогічні твердження застосовуються і до нерезидента "Aprys Menia (Russia) Limited" з урахуванням приписів Конвенції між Урядом України та Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податкових ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна, при цьому, навіть якщо доходи, отримані "Aprys Menia (Russia) Limited" від позивача є роялті, то такі роялті можуть оподатковуватись лише у Великобританії. У позивача відсутній обов'язок щодо подання звітів про виплачені доходи. Також позивач вважає безпідставним висновок контролюючого органу щодо порушення позивачем статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», оскільки публічне акціонерне товариство «Укрнафта» звернулось до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України з позовом за контрактом від 16.09.2014 №194/2014 про стягнення заборгованості за експортований 02.03.2015 товар на суму 1 114 764,80 євро у межах строку, встановленого Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», з урахуванням положень частини п'ятої статті 254 Цивільного кодексу України, а саме - в перший робочий день. Стосовно оприбуткування надходжень готівки позивач, з посиланням на практику Верховного Суду, відмітив, що застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки, можливе лише в межах строків, визначених статтею 250 Господарського кодексу України, а тому застосування штрафних санкцій після закінчення одного року з дня вчинення правопорушення, тобто поза межами строків, передбачених статтею 250 Господарського кодексу України є неправомірним. Крім того, технічні помилки, допущені під час здійснення процедури обліку готівки не доводять факту неоприбуткування готівки в касі підприємства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.08.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі №826/11557/18, призначено підготовче засідання та запропоновано відповідачеві надати відзив на позовну заяву.

Відповідач, у встановлений судом строк, надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, зазначивши, що документальну планову перевірку публічного акціонерного товариства «Укрнафта» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 було призначено контролюючим органом наказом від 16.03.2017 №523 з 30.03.2017, тобто до початку введення в дію мораторію, на який посилається позивач. Відповідач зазначив, що Податковий кодекс України не обмежує компетенцію контролюючого органу за основним місцем обліку великого платника податків, крім того, планова документальна перевірка позивача, проводилась з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за певний період, без будь-яких виключень в залежності від видів податків та зборів. Можливість контролюючим органом перекваліфікувати операції відповідно до їх реального змісту підтверджена практикою суду касаційної інстанції. Щодо донарахування акцизного податку за 2015 рік, відповідач наголосив, що об'єктом оподаткування акцизним податком є будь-які операції з роздрібної реалізації нафтопродуктів кінцевим споживачам, при цьому, в незалежності від форми розрахунків. Зазначена позиція, за посиланням відповідача, підтверджена практикою Верховного Суду. Відповідач також вказав на недоречність посилань позивача на судове оскарження висновків контролюючого органу щодо обсягу скрапленого газу станом на 01.03.3016, оскільки наявна в Єдиному державному реєстрі ухвала від 09.03.2017 по справі №826/2513/17 свідчить, що предметом розгляду по справі є рішення Державної фіскальної служби України від 11.01.2017, а висновки акту перевірки від 07.11.2016 №0132/28-10-41-06/00135390 не є предметом оскарження у справі №826/2513/17. Крім цього, за посиланням відповідача, послуги, надані згідно договору від 01.09.2014 №20/1172-Р, укладеного з нерезидентом «Platts» є «ліцензійними», а інформація, надана нерезидентом «Platts» є її інтелектуальною власністю та підпадає під визначення роялті, а згідно з пунктом 1 статті 12 Конвенції укладеної між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи та капітал (надалі - Конвенція), роялті, якими фактично володіє резидент Договірної Держави, можуть оподатковуватись у тій Державі. Також, в зв`язку з виникненням заборгованості нерезидента Stalmag SP.Z O.O. перед публічним акціонерним товариством «Укрнафта», підприємство лише 02.06.2015 звернулось до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України з позовною заявою про стягнення із нерезидента даної заборгованості, відтак пеня була нарахована Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби починаючи з 01.06.2015 до 02.06.2015, відповідно до норм чинного законодавства. Стосовно помилок при обліку готівки відповідач наголосив, що помилки в записах або інкасація коштів в банк не спростовують наявність порушень Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 та не звільняють платника податків від встановленої відповідальності.

Позивач, в свою чергу, надав суду відповідь на відзив в якій підтримав свої позовні вимоги та відмітив, що посилання контролюючого органу на постанови Верховного Суду є недоречними, оскільки вказана відповідачем практика Верховного Суду стосується інших обставин та фактів спірних правовідносин, ніж ті, що наразі розглядаються судом в межах адміністративної справи №826/11557/18. Позивачем також було зазначено доводи щодо наявності судової практики на користь платника податків. Так, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини, позивач наголосив на необхідності дотримання судами правил вирішення колізій у податковому законодавстві на користь платника податків.

Відповідач надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що наведена практика Верховного Суду щодо нарахування акцизного податку стосується визначення поняття комерційного та некомерційного використання. Стосовно інших епізодів правопорушень податкового законодавства, то контролюючий орган заперечень на спростування позиції позивача, викладеної у відповіді на відзив не навів. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.11.2018 закінчено підготовче провадження у справі №826/11557/18 та призначено справу до судового розгляду по суті.

Під час судового розгляду справи судом оголошувалась перерва у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби проведено документальну планову виїзну перевірку публічного акціонерного товариства «Укрнафта» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.

Перевіркою встановлено наступні порушення публічним акціонерним товариством «Укрнафта»:

- підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з доходу нерезидента «Platts», підрозділ компанії «McGRAW Hill Financial» за 2015 рік у сумі 788 806, 82 грн.;

- пункту 46.1 статті 46 Податкового Кодексу України внаслідок неподання до податкових органів розрахунки (звіти) податкових зобов'язань нерезидентів "Аргус Медіа (Russia) Limited" (Великобританія), «Platts», підрозділ компанії «McGRAW Hill Financial» (США), якими отримано доходи, із джерелом їх походження з України (додаток ПН до Податкової декларації з податку на прибуток підприємства) за 2015 рік;

- статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" в частині несвоєчасно отриманої валютної виручки за реалізовані товари;

- підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213, підпункту 214.1.4 пункту 214.1 статті 214, пункту 216.9 статті 216 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання з акцизного податку в сумі 129 688 980, 00 грн.;

- підпункту 213.1.12 пункту 213.1 статті 213, підпункту 215.3.4 пункту 215.3 статті 215, пункту 216.1 статті 216, підпункту 222.1.1 пункту 222.1 статті 222, пункту 223.1 статті 223, пункту 232.3 статті 232 Податкового Кодексу України, в результаті чого встановлено заниження, суми акцизного податку, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на загальну суму 19 665 633 грн.;

- пункту 252.20 статті 252 Податкового кодексу України, що призвело до заниження рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за період березень - грудень 2016 року на загальну суму 1 134 662 231,95 грн.:

- пункту 2.6 глави 2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004, а саме: пункту 2.6 - не оприбуткування та несвоєчасне оприбуткування готівкових коштів в книгах обліку розрахункових операцій, в день її фактичного надходження, в сумі 160 820, 56 грн.

За наслідками перевірки Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби складено акт від 16.03.2018 №388/28-10-14-01/00135390 (далі - акт перевірки).

На підставі акта перевірки Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби було прийнято 426 податкових повідомлень-рішень, однак в результаті адміністративного оскарження публічним акціонерним товариством «Укрнафта» всіх 426 податкових повідомлень-рішень, Державною фіскальною службою України було прийнято рішення від 21.06.2018 №21267/6/99-99-11-01-02-25, за змістом якого 410 податкових повідомлень-рішень було залишено без змін, а саме від 04.04.2018 № та від 05.04.2018:

1. № - рентна плата за користування надрами для видобування природного газу (податкове зобов'язання - 773 436 844,22 грн, штрафні (фінансові) санкції - 193 359 211,06 грн);

2. № - рентна плата за користування надрами для видобування природного газу (податкове зобов'язання - 267 820 751,75 грн, штрафні (фінансові) санкції - 66 955 187,94 грн);

3. № - рентна плата за користування надрами для видобування природного газу (податкове зобов'язання - 93 404 635,98 грн, штрафні (фінансові) санкції - 23 351 158,98 грн);

4. №001001405 - акцизний податок (податкове зобов'язання - 73 384,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 36 692,00 грн);

5. № (податкове зобов'язання - 395 140,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 197 570,00 грн);

6. № (податкове зобов'язання - 266 097,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 133 049,00 грн);

7. № (податкове зобов'язання - 356 007,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 178 003,00 грн);

8. № (податкове зобов'язання - 46 320,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 23 160,00 грн);

9. № (податкове зобов'язання - 279 340,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 139670,00 грн);

10. № (податкове зобов'язання - 689 370,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 344 685,00 грн);

11. № (податкове зобов'язання - 139 251,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 69 626,00 грн);

12. № (податкове зобов'язання - 1 800 211,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 900 106,00 грн);

13. № (податкове зобов'язання - 153 675,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 76 838,00 грн);

14. № (податкове зобов'язання - 352 889,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 176 445,00 грн);

15. № (податкове зобов'язання - 128 935,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 64 468,00 грн);

16. № (податкове зобов'язання - 122 487,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 61 244,00 грн);

17. № (податкове зобов'язання - 255 310,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 127 655,00 грн);

18. № (податкове зобов'язання - 361 715,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 180 858,00 грн);

19. № (податкове зобов'язання - 183 746,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 91 873,00 грн);

20. № (податкове зобов'язання - 42 352,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 21 176,00 грн);

21. № (податкове зобов'язання - 258 305,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 129 153,00 грн);

22. № (податкове зобов'язання - 286 484,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 143 242,00 грн);

23. № (податкове зобов'язання - 239 830,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 119 915,00 грн);

24. № (податкове зобов'язання - 89 641,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 44 821,00 грн);

25. № (податкове зобов'язання - 162 659,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 81 330,00 грн);

26. № (податкове зобов'язання - 106 279,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 53 140,00 грн);

27. № (податкове зобов'язання - 84 236,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 42 118,00 грн);

28. № (податкове зобов'язання - 106 009,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 53 005,00 грн);

29. № (податкове зобов'язання - 97 448,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 48 724,00 грн);

30. № (податкове зобов'язання - 829 896,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 414 948,00 грн);

31. № (податкове зобов'язання - 1 072 152,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 536 076,00 грн);

32. № (податкове зобов'язання - 99 810,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 49 905,00 грн);

33. № (податкове зобов'язання - 300 588,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 150 294,00 грн);

34. № (податкове зобов'язання - 231 523,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 115 762,00 грн);

35. № (податкове зобов'язання - 196 902,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 98 451,00 грн);

36. № (податкове зобов'язання - 93 778,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 46 889,00 грн);

37. № (податкове зобов'язання - 20 576,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 10 288,00 грн);

38. № (податкове зобов'язання - 214 488,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 107 244,00 грн);

39. № (податкове зобов'язання - 65 467,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 32 734,00 грн);

40. № (податкове зобов'язання - 70 987,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 35 494,00 грн);

41. № (податкове зобов'язання - 343 865,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 171 933,00 грн);

42. № (податкове зобов'язання - 95 719,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 47 860,00 грн);

43. № (податкове зобов'язання - 728 157,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 364 078,00 грн);

44. № (податкове зобов'язання - 626 956,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 313 478,00 грн);

45. № (податкове зобов'язання - 76 867,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 38 434,00 грн);

46. № (податкове зобов'язання - 268 088,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 134 044,00 грн);

47. № (податкове зобов'язання - 1 481 260,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 740 630,00 грн);

48. № (податкове зобов'язання - 190 222,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 95 111,00 грн);

49. № (податкове зобов'язання - 168 037,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 84 019,00 грн);

50. №003361405 (податкове зобов'язання - 84 701,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 42 351,00 грн);

51. № (податкове зобов'язання - 545 392,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 272 696,00 грн);

52. № (податкове зобов'язання - 27 117,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 13 559,00 грн);

53. № (податкове зобов'язання - 257 532,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 128 766,00 грн);

54. № (податкове зобов'язання - 481 549,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 240 775,00 грн);

55. № (податкове зобов'язання - 407 299,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 203 650,00 грн);

56. № (податкове зобов'язання - 223 769,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 111 885,00 грн);

57. № (податкове зобов'язання - 341 861,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 170 931,00 грн);

58. № (податкове зобов'язання - 145 229,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 72 615,00 грн);

59. № (податкове зобов'язання - 20 910,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 10 455,00 грн);

60. № (податкове зобов'язання - 155 249,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 77 625,00 грн);

61. № (податкове зобов'язання - 463 318,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 231 659,00 грн);

62. № (податкове зобов'язання - 269 700,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 134 850,00 грн);

63. № (податкове зобов'язання - 305 447,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 152 724,00 грн);

64. № (податкове зобов'язання - 93 073,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 46 537,00 грн);

65. № (податкове зобов'язання - 3 065 296,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 1 532 648,00 грн);

66. № (податкове зобов'язання - 300 214,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 150 107,00 грн);

67. № (податкове зобов'язання - 204 589,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 102 295,00 грн);

68. № (податкове зобов'язання - 138 380,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 69 190,00 грн);

69. № (податкове зобов'язання - 6 658,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 3 329,00 грн);

70. № (податкове зобов'язання - 386 475,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 193 238,00 грн);

71. № (податкове зобов'язання - 494 167,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 247 084,00 грн);

72. № (податкове зобов'язання - 394 883,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 187 442,00 грн);

73. № (податкове зобов'язання - 75 417,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 37 709,00 грн);

74. № (податкове зобов'язання - 295 851,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 147 926,00 грн);

75. № (податкове зобов'язання - 585 181,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 292 591,00 грн);

76. № (податкове зобов'язання - 65 655,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 32 828,00 грн);

77. № (податкове зобов'язання - 39 414,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 19 707,00 грн);

78. № (податкове зобов'язання - 218 334,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 109 167,00 грн);

79. № (податкове зобов'язання - 111 893,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 55 947,00 грн);

80. № (податкове зобов'язання - 302 148,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 151 074,00 грн);

81. № (податкове зобов'язання - 274 487,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 137 244,00 грн);

82. № (податкове зобов'язання - 155 496,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 77 748,00 грн);

83. № (податкове зобов'язання - 99 858,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 49 926,00 грн);

84. № (податкове зобов'язання - 89 131,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 44 566,00 грн);

85. № (податкове зобов'язання - 110 567,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 55 284,00 грн);

86. № (податкове зобов'язання - 303 024,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 151 512,00 грн);

87. № (податкове зобов'язання - 94 009,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 47 005,00 грн);

88. № (податкове зобов'язання - 83 283,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 41 641,00 грн);

89. № (податкове зобов'язання - 445 839,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 222 920,00 грн);

90. № (податкове зобов'язання - 1 977 900,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 988 950,00 грн);

91. № (податкове зобов'язання - 208 382,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 104 191,00 грн);

92. № (податкове зобов'язання - 280 158,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 140 079,00 грн);

93. № (податкове зобов'язання - 189 563,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 94 781,00 грн);

94. № (податкове зобов'язання - 137 896,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 68 948,00 грн);

95. № (податкове зобов'язання - 131 907,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 65 954,00 грн);

96. № (податкове зобов'язання - 65 919,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 32 960,00 грн);

97. № (податкове зобов'язання - 96 178,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 48 089,00 грн);

98. № (податкове зобов'язання - 289 554,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 144 777,00 грн);

99. № (податкове зобов'язання - 342 980,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 171 490,00 грн);

100. №00044014(податкове зобов'язання - 212 273,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 106 137,00 грн);

101. № (податкове зобов'язання - 231 904,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 115 952,00 грн);

102. № (податкове зобов'язання - 74 618,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 37 309,00 грн);

103. № (податкове зобов'язання - 92 524,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 46 262,00 грн);

104. № (податкове зобов'язання - 106 017,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 53 009,00 грн);

105. № (податкове зобов'язання - 163 377,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 81 689,00 грн);

106. № (податкове зобов'язання - 38 912,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 19 456,00 грн);

107. № (податкове зобов'язання - 284 410,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 142 205,00 грн);

108. № (податкове зобов'язання - 43 847,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 21 924,00 грн);

109. № (податкове зобов'язання - 60 815,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 30 408,00 грн);

110. № (податкове зобов'язання - 62 377,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 31 189,00 грн);

111. № (податкове зобов'язання - 32 390,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 16 195,00 грн);

112. № (податкове зобов'язання - 112 755,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 56 378,00 грн);

113. № (податкове зобов'язання - 267 590,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 133 795,00 грн);

114. № (податкове зобов'язання - 134 330,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 67 165,00 грн);

115. № (податкове зобов'язання - 99 017,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 45 509,00 грн);

116. № (податкове зобов'язання - 65 738,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 32 869,00 грн);

117. № (податкове зобов'язання - 64 712,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 32 356,00 грн);

118. № (податкове зобов'язання - 693 421,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 346 711,00 грн);

119. № (податкове зобов'язання - 271 215,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 135 608,00 грн);

120. № (податкове зобов'язання - 314 746,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 157 373,00 грн);

121. № (податкове зобов'язання - 48 901,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 24 451,00 грн);

122. № (податкове зобов'язання - 343 302,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 171 651,00 грн);

123. № (податкове зобов'язання - 15 344,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 7 672,00 грн);

124. № (податкове зобов'язання - 163 567,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 81 784,00 грн);

125. № (податкове зобов'язання - 132 257,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 66 129,00 грн);

126. № (податкове зобов'язання - 95 665,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 47 833,00 грн);

127. № (податкове зобов'язання - 67 575,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 33 788,00 грн);

128. № (податкове зобов'язання - 248 369,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 124 185,00 грн);

129. № (податкове зобов'язання - 138 220,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 69 110,00 грн);

130. № (податкове зобов'язання - 150 420,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 75 210,00 грн);

131. № (податкове зобов'язання - 789 883,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 394 942,00 грн);

132. № (податкове зобов'язання - 27 969,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 13 985,00 грн);

133. № (податкове зобов'язання - 293 213,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 146 607,00 грн);

134. № (податкове зобов'язання - 805 871,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 402 936,00 грн);

135. № (податкове зобов'язання - 365 933,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 182 267,00 грн);

136. № (податкове зобов'язання - 89 342,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 44 671,00 грн);

137. № (податкове зобов'язання - 77 223,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 38 612,00 грн);

138. № (податкове зобов'язання - 1 650 924,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 825 462,00 грн);

139. № (податкове зобов'язання - 178 728,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 89 364,00 грн);

140. № (податкове зобов'язання - 111 261,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 66 631,00 грн);

141. № (податкове зобов'язання - 73 545,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 36 773,00 грн);

142. № (податкове зобов'язання - 560 107,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 280 054,00 грн);

143. № (податкове зобов'язання - 221 141,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 110 571,00 грн);

144. № (податкове зобов'язання - 250 133,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 125 067,00 грн);

145. № (податкове зобов'язання - 114 335,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 57 168,00 грн);

146. № (податкове зобов'язання - 56 634,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 28 317,00 грн);

147. № (податкове зобов'язання - 97 369,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 48 685,00 грн);

148. № (податкове зобов'язання - 41 734,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 20 867,00 грн) ;

149. № (податкове зобов'язання - 106 507,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 53 254,00 грн);

150. № (податкове зобов'язання - 127 705,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 63 853,00 грн);

151. № (податкове зобов'язання - 129 539,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 64 770,00 грн);

152. № (податкове зобов'язання - 372 952,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 186 476,00 грн);

153. № (податкове зобов'язання - 501 749,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 250 875,00 грн);

154. № (податкове зобов'язання - 308 353,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 154 177,00 грн);

155. № (податкове зобов'язання - 179 835,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 899 918,00 грн);

156. № (податкове зобов'язання - 1 515 797,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 757 899,00 грн);

157. № (податкове зобов'язання - 195 310,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 97 655,00 грн);

158. № (податкове зобов'язання - 148 733,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 74 367,00 грн);

159. № (податкове зобов'язання - 345 439,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 172 719,00 грн);

160. № (податкове зобов'язання - 404 917,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 202 459,00 грн);

161. № (податкове зобов'язання - 584 254,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 292 127,00 грн);

162. № (податкове зобов'язання - 164 982,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 82 491,00 грн);

163. № (податкове зобов'язання - 77 210,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 38 605,00 грн);

164. № (податкове зобов'язання - 146 916,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 73 458,00 грн);

165. № (податкове зобов'язання - 45 543,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 22 772,00 грн);

166. № (податкове зобов'язання - 612 880,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 306 440,00 грн);

167. № (податкове зобов'язання - 275 576,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 137 788,00 грн);

168. № (податкове зобов'язання - 102 705,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 51 353,00 грн);

169. № (податкове зобов'язання - 113 456,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 56 728,00 грн);

170. № (податкове зобов'язання - 111 638,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 55 819,00 грн);

171. № (податкове зобов'язання - 7 807,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 3 903,00 грн);

172. № (податкове зобов'язання - 209 990,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 104 995,00 грн);

173. № (податкове зобов'язання - 197 514,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 98 757,00 грн);

174. № (податкове зобов'язання - 203 420,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 101 710,00 грн);

175. № (податкове зобов'язання - 599 547,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 299 774,00 грн);

176. № (податкове зобов'язання - 800 841,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 400 421,00 грн);

177. № (податкове зобов'язання - 579 850,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 289 925,00 грн);

178. № (податкове зобов'язання - 89 433,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 44 717,00 грн);

179. № (податкове зобов'язання - 73 340,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 36 670,00 грн);

180. № (податкове зобов'язання - 65 924,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 32 962,00 грн);

181. № (податкове зобов'язання - 105 293,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 52 647,00 грн);

182. № (податкове зобов'язання - 253 237,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 126 619,00 грн);

183. № (податкове зобов'язання - 709 764,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 354 882,00 грн);

184. № (податкове зобов'язання - 99 027,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 45 514,00 грн);

185. № (податкове зобов'язання - 133 365,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 66 683,00 грн);

186. № (податкове зобов'язання - 220 117,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 110 059,00 грн);

187. № (податкове зобов'язання - 103 377,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 51 689,00 грн);

188. № (податкове зобов'язання - 1 801 241,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 900 621,00 грн);

189. № (податкове зобов'язання - 328 799,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 164 400,00 грн);

190. № (податкове зобов'язання - 247 299,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 123 650,00 грн);

191. № (податкове зобов'язання - 202 596,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 101 298,00 грн);

192. № (податкове зобов'язання - 229 046,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 114 523,00 грн);

193. № (податкове зобов'язання - 77 870,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 38 935,00 грн);

194. № (податкове зобов'язання - 210 133,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 105 067,00 грн);

195. № (податкове зобов'язання - 37 248,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 189 124,00 грн);

196. № (податкове зобов'язання - 603404,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 301 702,00 грн);

197. № (податкове зобов'язання - 94 784,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 47 392,00 грн);

198. № (податкове зобов'язання - 64 146,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 32 073,00 грн);

199. № (податкове зобов'язання - 1 157 662,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 578 831,00 грн);

200. № (податкове зобов'язання - 109 350,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 54 675,00 грн);

201. № (податкове зобов'язання - 199 609,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 99 805,00 грн);

202. № (податкове зобов'язання - 222 373,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 111 187,00 грн);

203. № (податкове зобов'язання - 313 767,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 156 884,00 грн);

204. № (податкове зобов'язання - 103 566,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 51 783,00 грн);

205. № (податкове зобов'язання - 231 152,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 115 576,00 грн);

206. № (податкове зобов'язання - 98 771,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 49 386,00 грн);

207. № (податкове зобов'язання - 341 540,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 170 770,00 грн);

208. № (податкове зобов'язання - 1 389 931,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 696 966,00 грн);

209. № (податкове зобов'язання - 167 805,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 83 903,00 грн);

210. № (податкове зобов'язання - 171 637,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 85 819,00 грн);

211. № (податкове зобов'язання - 135 213,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 67 607,00 грн);

212. № (податкове зобов'язання - 758 726,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 379 363,00 грн);

213. № (податкове зобов'язання - 135 480,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 67 740,00 грн);

214. № (податкове зобов'язання - 109 952,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 54 976,00 грн);

215. № (податкове зобов'язання - 157 666,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 78 833,00 грн);

216. № (податкове зобов'язання - 422 475,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 211 238,00 грн);

217. № (податкове зобов'язання - 45 316,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 22 658,00 грн);

218. № (податкове зобов'язання - 1 078 494,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 539 247,00 грн);

219. № (податкове зобов'язання - 7 980,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 3 990,00 грн);

220. № (податкове зобов'язання - 127 417,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 63 709,00 грн);

221. № (податкове зобов'язання - 159 326,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 79 663,00 грн);

222. № (податкове зобов'язання - 302 400,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 151 200,00 грн);

223. № (податкове зобов'язання - 104 474,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 52 237,00 грн);

224. № (податкове зобов'язання - 458 422,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 229 211,00 грн);

225. № (податкове зобов'язання - 157 353,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 78 677,00 грн);

226. № (податкове зобов'язання - 167 554,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 83 777,00 грн);

227. № (податкове зобов'язання - 999 606,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 499 803,00 грн);

228. № (податкове зобов'язання - 87 693,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 43 847,00 грн);

229. № (податкове зобов'язання - 194 268,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 97 134,00 грн);

230. № (податкове зобов'язання - 340 319,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 170 160,00 грн);

231. № (податкове зобов'язання - 145 416,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 72 708,00 грн);

232. № (податкове зобов'язання - 110 667,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 55 334,00 грн);

233. № (податкове зобов'язання - 505 481,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 252 741,00 грн);

234. № (податкове зобов'язання - 968 528,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 484 264,00 грн);

235. № (податкове зобов'язання - 201 781,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 100 891,00 грн);

236. № (податкове зобов'язання - 179 358,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 89 679,00 грн);

237. № (податкове зобов'язання - 120 511,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 60 256,00 грн);

238. № (податкове зобов'язання - 1 327 107,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 663 554,00 грн);

239. № (податкове зобов'язання - 304 594,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 152 297,00 грн);

240. № (податкове зобов'язання - 63 451,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 31 725,00 грн);

241. № (податкове зобов'язання - 390 924,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 195 462,00 грн);

242. № (податкове зобов'язання - 209 790,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 104 895,00 грн);

243. № (податкове зобов'язання - 689 837,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 344 919,00 грн);

244. № (податкове зобов'язання - 404 712,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 202 356,00 грн);

245. № (податкове зобов'язання - 246 543,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 123 272,00 грн);

246. № (податкове зобов'язання - 258 054,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 129 027,00 грн);

247. № (податкове зобов'язання - 116 795,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 58 398,00 грн);

248. № (податкове зобов'язання - 429 335,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 214 668,00 грн);

249. № (податкове зобов'язання - 88 797,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 44 399,00 грн);

250. № (податкове зобов'язання - 176 601,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 88 301,00 грн);

251. № (податкове зобов'язання - 174 310,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 87 155,00 грн);

252. № (податкове зобов'язання - 47 365,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 23 683,00 грн);

253. № (податкове зобов'язання - 377 550,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 188 775,00 грн);

254. № (податкове зобов'язання - 65 730,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 32 865,00 грн);

255. № (податкове зобов'язання - 80 598,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 40 299,00 грн);

256. № (податкове зобов'язання - 156 883,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 78 442,00 грн);

257. № (податкове зобов'язання - 215 107,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 107 554,00 грн);

258. № (податкове зобов'язання - 1 254 314,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 627 157,00 грн);

259. № (податкове зобов'язання - 244 716,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 122 358,00 грн);

260. № (податкове зобов'язання - 275 561,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 137 781,00 грн);

261. № (податкове зобов'язання - 332 623,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 166 312,00 грн);

262. № (податкове зобов'язання - 180 794,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 90 397,00 грн);

263. № (податкове зобов'язання - 263 163,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 131 582,00 грн);

264. № (податкове зобов'язання - 1 014 119,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 507 060,00 грн);

265. № (податкове зобов'язання - 796 363,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 398 182,00 грн);

266. № (податкове зобов'язання - 88 860,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 44 430,00 грн);

267. № (податкове зобов'язання - 835 521,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 417 761,00 грн);

268. № (податкове зобов'язання - 248 161,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 124 081,00 грн);

269. № (податкове зобов'язання - 155 860,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 77 930,00 грн);

270. № (податкове зобов'язання - 88 025,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 44 013,00 грн);

271. № (податкове зобов'язання - 102 658,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 51 329,00 грн);

272. № (податкове зобов'язання - 843 104,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 421 552,00 грн);

273. № (податкове зобов'язання - 465 324,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 232 662,00 грн);

274. № (податкове зобов'язання - 32 423,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 16 212,00 грн);

275. № (податкове зобов'язання - 291 740,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 145 870,00 грн);

276. № (податкове зобов'язання - 184 816,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 92 408,00 грн);

277. № (податкове зобов'язання - 750 861,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 375 431,00 грн);

278. № (податкове зобов'язання - 602 633,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 301 317,00 грн);

279. № (податкове зобов'язання - 210 806,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 105 403,00 грн);

280. № (податкове зобов'язання - 376 825,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 188 413,00 грн);

281. № (податкове зобов'язання - 1 400 605,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 700 303,00 грн);

282. № (податкове зобов'язання - 260 682,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 130 341,00 грн);

283. № (податкове зобов'язання - 96 285,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 48 143,00 грн);

284. № (податкове зобов'язання - 145 139,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 72 570,00 грн);

285. № (податкове зобов'язання - 437 516,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 218 758,00 грн);

286. № (податкове зобов'язання - 153 872,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - грн);

287. № (податкове зобов'язання - 314 582,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 157 291,00 грн);

288. № (податкове зобов'язання - 113 859,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 56 930,00 грн);

289. № (податкове зобов'язання - 191 952,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 95 976,00 грн);

290. № (податкове зобов'язання - 146 489,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 73 245,00 грн);

291. № (податкове зобов'язання - 51 822,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 25 911,00 грн);

292. № (податкове зобов'язання - 28 810,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 14 405,00 грн);

293. № (податкове зобов'язання - 42 093,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 21 047,00 грн);

294. № (податкове зобов'язання - 371 975,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 185 988,00 грн);

295. № (податкове зобов'язання - 391 217,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 195 609,00 грн);

296. № (податкове зобов'язання - 61 680,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 30 840,00 грн);

297. № (податкове зобов'язання - 62 650,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 31 325,00 грн.);

298. № (податкове зобов'язання - 213 512,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 106 756,00 грн.);

299. № (податкове зобов'язання - 125 285,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 62 643,00 грн.)

300. № (податкове зобов'язання - 78 564,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 39 282,00 грн.);

301. № (податкове зобов'язання - 35 385,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 17 693,00 грн.);

302. № (податкове зобов'язання - 113 902,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 56 951,00 грн.);

303. № (податкове зобов'язання - 569 926,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 284 963,00 грн.);

304. № (податкове зобов'язання - 22 870,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 11 435,00 грн.);

305. № (податкове зобов'язання - 115 621,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 57 811,00 грн.);

306. № (податкове зобов'язання - 35 031,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 17 516,00 грн.);

307. № (податкове зобов'язання - 57 343,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 28 672,00 грн.);

308. № (податкове зобов'язання - 95 161,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 47 581,00 грн.);

309. № (податкове зобов'язання - 184 837,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 92 419,00 грн.);

310. № (податкове зобов'язання - 185 169,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 92 585,00 грн.);

311. № (податкове зобов'язання - 354 584,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 177 292,00 грн.);

312. № (податкове зобов'язання - 71 152,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 35 576,00 грн.);

313. № (податкове зобов'язання - 129 782,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 64 891,00 грн.);

314. № (податкове зобов'язання - 423 404,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 211 702,00 грн.);

315. № (податкове зобов'язання- 680 655, 00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 340 333, 00 грн.);

316. № (податкове зобов'язання - 901,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 451,00 грн.);

317. № (податкове зобов'язання - 292 832,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 146 416,00 грн.);

318. № (податкове зобов'язання - 482 079,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 241 040,00 грн.);

319. № (податкове зобов'язання - 175 201,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 87 601, 00 грн.);

320. № (податкове зобов'язання - 1 274 288,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 637 144,00 грн.);

321. № (податкове зобов'язання - 283 532,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 141 766,00 грн.;

322. № (податкове зобов'язання - 262 520,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 131 260,00 грн.);

323. № (податкове зобов'язання - 820 928,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 410 464,00 грн.);

324. № (податкове зобов'язання - 306 723,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 153 362,00 грн.);

325. № (податкове зобов'язання - 118 135,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 59 068,00 грн.);

326. № (податкове зобов'язання - 303 694,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 151 847,00 грн.);

327. № (податкове зобов'язання - 287 497,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 143 749,00 грн.);

328. № (податкове зобов'язання - 193 450,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 96 725,00 грн.);

329. № (податкове зобов'язання - 393 950,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 196 975,00 грн.);

330. № (податкове зобов'язання - 430 694,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 215 347,00 грн.);

331. № (податкове зобов'язання - 545 187,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 272 594, 00 грн.);

332. № (податкове зобов'язання - 73 857,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 36 929,00 грн.);

333. № (податкове зобов'язання - 56 792,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 28 396,00 грн);

334. № (податкове зобов'язання - 68 868,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 34 434,00 грн.);

335. № (податкове зобов'язання - 93 084,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 46 542,00 грн.);

336. № (податкове зобов'язання - 171 290,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 85 645,00 грн.);

337. № (податкове зобов'язання - 189 939,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 94 970,00 грн.);

338. № (податкове зобов'язання - 1 336 352,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 668 176,00 грн.);

339. № (податкове зобов'язання - 1 778 436,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 889 218,00 грн.);

340. № (податкове зобов'язання - 195 761,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 97 881,00 грн.);

341. № (податкове зобов'язання - 207 545,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 13 773,00 грн.);

342. № (податкове зобов'язання - 1 172 987,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 586 494,00 грн.);

343. (податкове зобов'язання - 177 043,00 грн., штрафні (фінансові0 санкції - 88 521,00 грн.);

344. № (податкове зобов'язання - 223 238,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 111 619,00 грн.);

345. № (податкове зобов'язання - 569 972,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 284 986,00 грн.);

346. № (податкове зобов'язання - 1 322 974,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 6661 487,00 грн.);

347. № (податкове зобов'язання - 1 041 916,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 520 958,00 грн.);

348. № (податкове зобов'язання - 1 404 068,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 702 034,00 грн.,);

349. № (податкове зобов'язання - 440 876,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 220 438,00 грн.);

350. № (податкове зобов'язання - 281 283,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 140 641,00 грн.);

351. № (податкове зобов'язання - 167 918,00 грн., штрафні (фінансові0 санкції - 83 9659,00 грн.);

352. № (податкове зобов'язання - 266 655,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 133 328,00 грн.);

353. № (податкове зобов'язання - 517 257,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 258 629,00 грн.);

354. № (податкове зобов'язання - 563 262,00 грн., штрафні (фінансові санкції) - 281 631,00 грн.);

355. № (податкове зобов'язання - 353 200,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 176 600,00 грн.);

356. № (податкове зобов'язання - 596 064,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 298 032,00 грн.);

357. № (податкове зобов'язання - 692 543,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 346 271,00 грн.);

358. № (податкове зобов'язання - 1 093 377,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 546 689,00 грн.);

359. № (податкове зобов'язання - 342 434,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 171 217,00 грн.);

360. № (податкове зобов'язання - 440 475,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 220 238,00 грн.);

361. № (податкове зобов'язання - 160 166,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 80 083,00 грн.);

362. № (податкове зобов'язання - 89 990,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 44 995,00 грн.);

363. № (податкове зобов'язання - 334 707,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 167 354,00 грн);

364. № (податкове зобов'язання - 609 527,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 304 764.00 грн.);

365. № (податкове зобов'язання - 852 200,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 426 100,00 грн.);

366. № (податкове зобов'язання - 219 173,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 109 587,00 грн.);

367. № (податкове зобов'язання - 310 711,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 155 356,00 грн.);

368. № (податкове зобов'язання - 539 630,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 269 815,00 грн.);

369. № (податкове зобов'язання - 788 869,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 394 435,00 грн);

370. № (податкове зобов'язання - 465 487,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 232 744,00 грн.);

371. № (податкове зобов'язання - 398 359,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 199 180,00 грн.);

372. № (податкове зобов'язання - 73 026,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 36 513,00 грн.);

373. № (податкове зобов'язання - 229 549,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 114 775,00 грн.);

374. № (податкове зобов'язання - 722 028,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 361 014,00 грн.);

375. № (податкове зобов'язання - 101 654,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 50 827,00 грн.);

376. № (податкове зобов'язання - 249 321,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 124 661,00 грн.);

377. № (податкове зобов'язання - 280 966,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 140 483,00 грн.);

378. № (податкове зобов'язання - 214 616,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 107 308,00 грн.);

379. № (податкове зобов'язання - 271 116,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 135 558,00 грн.);

380. № (податкове зобов'язання - 212 661,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 106 331,00 грн.);

381. № (податкове зобов'язання - 380 392,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 190 196,00 грн.);

382. № (податкове зобов'язання - 245 254,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 122 627,00 грн.);

383. № (податкове зобов'язання - 17 435,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 8 718,00 грн.);

384. № (податкове зобов'язання - 237 467,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 118 734,00 грн.);

385. № (податкове зобов'язання - 864 553,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 432 277,00 грн.);

386. № (податкове зобов'язання - 193 222,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 96 611,00 грн.);

387. № (податкове зобов'язання - 239 770,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 119 885,00 грн.);

388. № (податкове зобов'язання - 226 784,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 113 392,00 грн.);

389. № (податкове зобов'язання - 522 774,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 261 387,00 грн.);

390. № (податкове зобов'язання 32 576,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 16 288,00 грн.);

391. № (податкове зобов'язання - 718 067,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 359 034,00 грн.);

392. № (податкове зобов'язання - 214 217,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 107 109,00 грн.);

393. № (податкове зобов'язання - 281 774,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 140 887,00 грн.);

394. № (податкове зобов'язання - 376 410,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 188 205,00 грн.);

395. № (податкове зобов'язанням - 196 096,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 98 048,00 грн.);

396. № (податкове зобов'язанням - 88 829,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 44 415,00 грн.);

397. № (податкове зобов'язанням - 819 262,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 409 631,00 грн.);

398. № (податкове зобов'язанням - 301 858,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 150 929,00 грн.);

399. № (податкове зобов'язання - 1 727 457,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 863 729,00 грн.);

400. № (податкове зобов'язання - 73 384,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 36 692,00 грн.);

401. № (податкове зобов'язання - 185 169,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 92 585,00 грн.);

402. № (податкове зобов'язання - 98 922, 00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 49 461,00 грн.);

403. № (податкове зобов'язання - 247 989,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 123 995 грн.);

404. № (податкове зобов'язання - 101 129,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 50 565,00 грн.);

405. № (податкове зобов'язання - 145 416,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 72 708,00 грн.);

406. № - за платежем «пальне», в частині нарахувань акцизного податку та штрафних санкцій на скраплений газ (податкове зобов'язання - 19 665 663,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 4 916 416,00 грн);

407. № - податок з доходів, отриманих нерезидентом (податкове зобов'язання - 78 880,68 грн.);

408. № - податок на прибуток іноземних юридичних осіб (штрафні (фінансові) санкції - 340,00 грн.);

409. № - пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД (штрафні (фінансові) санкції - 76 698,54 грн.).

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта", не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями від 05.04.2018 та з податковим повідомленням-рішенням від 04.04.2018, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

В першу чергу, суд вважає за необхідне висловитись стосовно позиції позивача щодо проведення документальної планової виїзної перевірки публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в період дії мораторію, введеного на підставі пункту 9 «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», що набрав чинності з 01.01.2018.

Так, як вбачається з матеріалів справи, документальну планову перевірку публічного акціонерного товариства «Укрнафта» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, було призначено контролюючим органом відповідно до наказу від 16.03.2017 №523 з 30.03.2017.

На підставі наказу від 10.04.2017 №709 (копія додається) терміни проведення документальної планової виїзної перевірки публічного акціонерного товариства «Укрнафта» було перенесено.

Наказом від 29.12.2017 №2926 документальну планову виїзну перевірку публічного акціонерного товариства «Укрнафта» було поновлено на 23 робочих дні починаючи з 09.01.2018.

Разом з тим, пунктом 9 «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», що набрав чинності з 01.01.2018, внесено зміни до Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 №1728-VIII.

Так, статтею 2 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» в редакції від 01.01.2018 встановлено до 31.12.2018 мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Статтею 1 вказаного Закону встановлено, що у цьому Законі терміни "державний нагляд (контроль)", "заходи державного нагляду (контролю)", "органи державного нагляду (контролю)" вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Статтею 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено сферу дії цього закону.

Так, дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю на кордоні, державного експортного контролю, контролю за дотриманням бюджетного законодавства, банківського нагляду, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення.

Заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні).

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України Державна фіскальна служба, її територіальні органи є контролюючими органами, що реалізують державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.

Разом з тим, статтею 6 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 №1104 було затверджено Перелік органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Так, вказаний Перелік, який набрав чинності 23.02.2018 містить найменування органу державного нагляду (контролю), на який не поширюється дія Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» - Державну фіскальну службу України та її органи.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, відносно того, що Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби мав право на проведення планової перевірки публічного акціонерного товариства «Укрнафта» починаючи лише з 23.02.2018, тобто з дня набрання законної сили відповідної постанови Кабінету Міністрів України.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, планову перевірку, що є заходами нагляду (контролю), було розпочато відповідачем раніше - 09.01.2018, тобто у період, коли запроваджений Законом України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» мораторій безпосередньо поширювався на Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, як на територіальний орган Державної фіскальної служби.

Суд звертає увагу, що фактичні дії з проведення планової перевірки позивача вчинялись, починаючи з 09.01.2018, тобто під час дії мораторію, встановленого приписами Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» в редакції від 01.01.2018, а тому доводи відповідача, що перевірка, призначена наказом від 16.03.2017 №523 з 30.03.2017 не приймаються судом до уваги, враховуючи те, що в подальшому таку перевірку було зупинено наказом від 10.04.2017 та поновлено лише 09.01.2018, при цьому, під час судового розгляду справи, представниками відповідача не було спростовано, що дії по проведенню перевірки з 16.03.2017 не вчинялись.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно - правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Як зазначено вище, фактичні дії щодо проведення перевірки публічного акціонерного товариства «Укрнафта» розпочались з 09.01.2018 - під час дії мораторію.

Представник позивача в судовому засіданні також наголошував на дискримінаційному ставленні контролюючого органу до платника податку, оскільки керуючись логікою та послідовністю дій відповідача, останній може призначати перевірки в дозволений час та в подальшому проводити їх під час дії мораторію, що порушує права платників податку, а в даному випадку права публічного акціонерного товариства «Укрнафта», оскільки в таких платників виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими для здійснення своєї господарської діяльності.

Поряд з цим, суд наголошує, що одним з основних засад податкового законодавства України, які визначені статтею 4 Податкового кодексу України є рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу.

Під час судового розгляду справи представники відповідача не змогли пояснити та довести суду законність проведення планової перевірки позивача, починаючи з 09.01.2018, тобто під час дії мораторію, не навели суду доказів того, що дії по проведенню планової перевірки вже вчинялись посадовими особами контролюючого органу ще до початку дії такого мораторію. Відповідач взагалі не зміг надати суду змістовні пояснення та заперечення стосовно порушення ним порядку проведення перевірки починаючи з 09.01.2018.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Таким чином, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що контролюючим органом було порушено порядок проведення перевірки, оскільки її було проведено під час дії мораторію, який також розповсюджувався і на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органами Державної фіскальної служби України.

Поряд з цим, необхідно зазначити, що контролюючий орган не позбавлений права щодо проведення відповідної перевірки позивача за умови дотримання вимог податкового законодавства.

Як зазначено у пункті 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника (пункт 86.10 статті 86 Податкового кодексу України).

У свою чергу, положеннями пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень.

Аналогічні висновки, що нікчемності наслідків за результатами перевірок, процедуру яких було порушено зроблено і Верховним Судом, зокрема в постанові від 15.05.2018 №809/1578/17.

Відтак, враховуючи наведене вище, суд погоджується з доводами позивача, що проведення перевірки публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в період дії мораторію на проведення перевірок є протиправним, а висновки акта перевірки, складені за результатами такої перевірки не можуть бути обґрунтованою підставою для винесення податкових повідомлень-рішень.

Разом з тим, на виконання приписів статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України, аналізуючи аргументи учасників справи щодо кожного епізоду правопорушень, суд наголошує на наступному.

Так, що стосується позиції відповідача про порушення публічним акціонерним товариством «Укрнафта» порядку правильності нарахування та сплати рентної плати за користування надрами для видобування природного газу, в результаті чого позивачеві було винесено податкові повідомлення-рішення від 05.04.2018 №, № та №, суд зазначає наступне.

Як вбачається з акта перевірки, висновки щодо порушення позивачем приписів пункту 252.20 статті 252 Податкового кодексу України зроблено контролюючим органом з огляду на те, що на думку останнього, договір від 01.03.2016 №12.2/123-ін за своєю правовою природою є договором про спільну діяльність, у зв'язку з чим видобуті публічним акціонерним товариством «Укрнафта» обсяги природного газу у період з 01.03.2016 по 31.12.2016 підлягали оподаткуванню за ставкою рентної плати, що встановлена пунктом 252.20 статті 252 Податкового кодексу України, тобто в розмірі 70 %, натомість позивачем було нараховано рентну плату за заниженою ставкою: 14% та 29%.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечувалось сторонами під час судового розгляду справи, в періоді, що перевірявся публічне акціонерне товариство «Укрнафта» здійснювало видобуток вуглеводнів як для власної діяльності, так і в рамках укладених угод про спільну діяльність, зокрема, укладеної угоди №999/97 від 24.12.1997.

Відповідно до додатку №15 від 21.07.2015, договір про спільну діяльність від 24.12.1997, викладений у новій редакції, зокрема, його сторони здійснюють інші види спільної діяльності, визначені в пункті 2.1. ДСД №999/97, крім використання надр та видобутку вуглеводнів.

Разом з тим, в березні 2016 року між публічним акціонерним товариством «Укрнафта» та Компанією Моментум «Моментум Ентерпрайзис (Східна Європа) ЛТД» було підписано: Додаток від 01.03.2016 №17 до ДСД №999/97, на підставі якого з напрямків спільної діяльності було виключено ведення Спільної виробничо-господарської діяльності з видобутку вуглеводнів в процесі освоєння і розробки Родовищ та Договір від 01.03.2016 №12.2/123-ін про порядок володіння і користування спільним майном.

Так, згідно з умовами договору від 01.03.2016 №12.2/123-ін: спільне майно, яке є власністю публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та Компанією Моментум «Моментум Ентерпрайзис (Східна Європа), буде використовуватись Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» самостійно; Публічне акціонерне товариство «Укрнафта», як власник спеціальних дозволів буде самостійно здійснювати діяльність по видобування вуглеводнів.

На обґрунтування позовних вимог позивач наголошує, що він не є платником рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за ставкою 70%, як це визначено пунктом 252.20 Податкового кодексу України, а є платником рентної плати на підставі підпункту 252.1.1 пункту 252.1 статті 252 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до підпункту 252.1.1 пункту 252.1 статті 252 Податкового кодексу України, платниками рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб'єкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування об'єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами (далі - спеціальний дозвіл) в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення (або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об'єктах (ділянках) надр.

Разом з тим, як вбачається з тексту акта перевірки, відзиву на позовну заяву, а також підтверджено усними поясненнями представників відповідача, контролюючий орган дійшов висновку про те, що публічне акціонерне товариство «Укрнафта» повинно було у період з 01.03.2016 по 31.12.2016 сплачувати рентну плату за користування надрами для видобування природного газу за ставкою 70 %, виходячи з того, що при порівнянні умов ДСД №999/97 (в редакції додатку №15 від 21.07.2015) із умовами договору №12.2/123-ін від 01.03.2016, встановлено фактори які свідчать, на думку відповідача, про ідентичність умов договорів та їх економічної сутності, зокрема наступні (фактори):

- спільна власність (48 свердловин), де частки: публічного акціонерного товариства «Укрнафта» - 49, 9 %, компанії «Моментум Ентерпрайзис (Східна Європа) - 50, 1%;

- право власності на продукції і витрати розподіляються пропорційно часткам в спільній власності;

При цьому, договір від 01.03.2016 №12.2/123-ін розглядається контролюючим органом як договір про спільну діяльність, правовідносини за яким регулюється статтями 1130, 1131 Цивільного кодексу України.

Відповідно до підпункту 14.1.139 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України для цілей оподаткування дві чи більше особи, які здійснюють спільну діяльність без утворення юридичної особи на підставі укладеного між ними договору, вважаються окремою особою у межах такої діяльності.

Згідно з пунктом 64.6 статті 64 Податкового кодексу України на обліку у контролюючих органах повинні перебувати договори про спільну діяльність на території України без створення юридичних осіб, на які поширюються особливості податкового обліку та оподаткування діяльності за такими договорами (угодами), визначені цим Кодексом. У контролюючих органах не обліковуються договори про спільну діяльність, на які не поширюються особливості податкового обліку та оподаткування спільної діяльності, визначені цим Кодексом. Взяття на облік договору або угоди здійснюється шляхом додаткового взяття на облік учасника договору про спільну діяльність як платника податків - відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору.

Згідно з пунктом 3.5 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (далі - Порядок №1588), на обліку в контролюючих органах перебувають договори управління майном та договори про спільну діяльність на території України без створення юридичних осіб, за якими здійснюються операції з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V Податкового кодексу України (крім договорів, на які поширюються норми другого речення абзацу другого підпункту 5 пункту 180.1 статті 180 розділу V Податкового кодексу України); взяття на облік договору здійснюється шляхом додаткового взяття на облік як платника податків відповідного управителя майна або уповноваженої особи. Після взяття на облік договору про спільну діяльність, договору управління майном та угоди про розподіл продукції відомості про них включаються до Реєстру договорів про спільну діяльність, договорів управління майном та угод про розподіл продукції. Як зазначено в пункті 1.5 Порядку №1588 Реєстр договорів про спільну діяльність є складовою частиною Єдиного банку даних про платників податків - юридичних осіб.

Відповідно до пункту 3.10 Порядку №1588 у разі взяття на облік договорів про спільну діяльність, контролюючий орган за основним місцем обліку формує довідку про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру, за формою №34-ОПП (додаток 2 до Порядку №1588). Така довідка надсилається платнику податків наступного робочого дня з дня взяття на облік. За згодою платника податків не пізніше наступного робочого дня після взяття його на облік така довідка може бути видана платнику податків чи уповноваженій особі платника податків у контролюючому органі.

Згідно з підпунктом 153.14.4 пункту 153.14 статті 153 Податкового кодексу України облік результатів спільної діяльності ведеться платником податку, уповноваженим на це іншими сторонами згідно з умовами договору, окремо від обліку результатів такого платника податку.

Таким чином, усі договори про спільну діяльність перебувають на окремому податковому обліку, що підтверджується виданою контролюючим органом довідкою за формою №34-ОПП та наявністю запису про таку реєстрацію в Реєстрі договорів про спільну діяльність, договорів управління майном та угод про розподіл продукції.

Взяття договору про спільну діяльність на податковий облік здійснюється шляхом взяття на облік особи, уповноваженої від імені інших учасників договору на утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору, і облік (бухгалтерський, фінансовий, податковий) результатів спільної діяльності ведеться такою особою окремо від обліку власних результатів діяльності.

При цьому як вбачається з пункту 6.3. договору від 01.03.2016 №12.2/123-ін, кожна із сторін цього договору самостійно відображає результати своєї діяльності за цим договором (обсяг отриманих вуглеводнів, готової продукції, їх рух, витрати на утримання та експлуатацію спільного майна та їх компенсацію тощо) у своїх документах бухгалтерського обліку та фінансової звітності, тобто договір від 01.03.2016 №12.2/123-ін не передбачає наділення будь-якої з його сторін на ведення будь-якого з видів обліку від імені іншої сторони цього ж договору, як це передбачено вище зазначеними приписами з підпунктом 153.14.4 пункту 153.14 статті 153 Податкового кодексу України.

Так, як вбачається з матеріалів справи договір від 01.03.2016 №12.2/123-ін не перебуває на окремому податковому обліку як окремий платник податків, для якого в розділі ІХ Податкового кодексу України передбачені особливості оподаткування рентної платою.

Разом з тим, під час судового розгляду справи, представниками відповідача зазначено лише про перебування на податковому обліку договору від №999/97 від 24.12.1997, однак доказів перебування на такому обліку договору від 01.03.2016 №12.2/123-ін, відповідно до якого публічне акціонерне товариство «Укрнафта», як власник спеціальних дозволів самостійно здійснює діяльність по видобування вуглеводнів, суду не надано.

Так, в обґрунтування своєї позиції контролюючий орган наполягає лише на тому, що у власності позивача та його контрагента в особі «Моментум Ентерпрайзис (Східна Європа)» перебуває 48 свердловин, сторони є співвласниками майна, на думку відповідача, договір від 01.03.2016 №12.2/123-ін може і не перебувати на податковому обліку, проте має місце факт наявності у спільній власності 48 свердловин.

Разом з тим, суд звертає увагу, що договір від 01.03.2016 №12.2/123-ін не відповідає істотним умовам договору про спільну діяльність, які передбачені статтями 1130, 1131 та 1135 Цивільного кодексу України.

Так, позивач відповідно до договору від 01.03.2016 №12.2/123-ін самостійно утримує та використовує спільне майно, самостійно та на власний розсуд здійснює діяльність по використанню надр та видобутку вуглеводів, самостійно визначає способи та умови використання спільного майна, кожна із сторін договору самостійно відображає результати своєї діяльності у документах бухгалтерського обліку та фінансової звітності, при цьому, у публічного акціонерного товариства «Укрнафта» відсутній правовстановлюючий документ на підставі якого, позивач міг би діяти від імені компанії «Моментум Ентерпрайзис (Східна Європа)», зворотного відповідачем під час судового розгляду справи не доведено. Разом з тим, договір від 01.03.2016 №12.2/123-ін відповідає статтям глави 26 Цивільного Кодексу України - право спільної власності, в той час, як порядок укладання та виконання договорів про спільну діяльність регулюється нормами, розміщеними в Главі 77 «Спільна діяльність» Підрозділу 1 «Договірні зобов'язання» Розділу ІІІ «Окремі види зобов'язань» Книги п'ятої «Зобов'язальне право» Цивільного кодексу України.

Отже, всі обґрунтування контролюючого органу щодо заниження позивачем ставки рентної плати зводяться до того, що договір від 01.03.2016 №12.2/123-ін є договором про спільну діяльність та не повинен в обов'язковому порядку перебувати на податковому обліку, а позивач мав сплачувати відповідний податок за ставкою, встановленою пунктом 252.20 статті 252 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 213 Цивільного кодексу України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами), на вимогу однієї або сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Таким чином, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби та його службові особи не є суб'єктами тлумачення правочинів, і як суб'єкт владних повноважень в силу частини другої статті 19 Конституції України, контролюючий орган зобов'язаний діяти лише на підставі, в порядку та у спосіб, передбачений законами України.

Отже, суд погоджується з позицією позивача щодо того, що у Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби відсутнє право змінювати суть договору з міркувань фіскальної доцільності, а визначений в статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996 принцип превалювання сутності над формою є принципом бухгалтерського, а не податкового обліку.

Також, суд звертає увагу, що Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби не доведено суду правомочність винесення позивачеві оскаржуваних податкових повідомлень-рішень 05.04.2018 №, № та №, тобто відповідачем не доведено, що він є саме тим контролюючим органом, уповноваженим здійснювати податковий контроль за правильністю нарахування та сплати публічним акціонерним товариством «Укрнафта» рентної плати за користування надрами, оскільки таким органом може бути лише контролюючий орган за неосновним місцем обліку публічного акціонерного товариства «Укрнафта» як платника рентної плати за користування надрами для видобування природного газу.

Так, порядок здійснення податкового контролю за справлянням рентної плати визначений в статті 258 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 258.2.1 пункту 258.2 статті 258 Податкового Кодексу України контроль за правильністю обчислення, своєчасністю і повнотою справляння рентної плати здійснюють контролюючі органи.

Відповідно до пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом ведення обліку платника податків (підпункт 6.1.1 пункт 62.1 статті 62 Податкового кодексу України), перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно зі статтею 63 Податкового кодексу України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об'єктів оподаткування або об'єктів, які пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Згідно з пунктом 7.1 Порядку №1588 якщо відповідно до законодавства в платника податків, крім обов'язків щодо подання податкових декларацій (розрахунків, звітів) та/або нарахування, утримання або сплати (перерахування) податків, зборів на території адміністративно-територіальної одиниці за своїм місцезнаходженням, виникають такі обов'язки на території іншої адміністративно-територіальної одиниці, то такий платник податків зобов'язаний стати на облік за таким неосновним місцем обліку у відповідному контролюючому органі.

Згідно з абзацом 3 пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування і об'єктами, пов'язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв'язку з якими у платника податків виникають обов'язки щодо сплати податків та зборів. Такі об'єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 252.25.1 пункту 252.25 статті 252 Податкового кодексу України платник рентної плати та уповноважена особа сплачують податкові зобов'язання за місцезнаходженням ділянки надр, з якої видобуті корисні копалини, у разі розміщення такої ділянки надр у межах території України.

Як встановлено під час судового розгляду справи, позивач здійснює діяльність з видобування природного газу не за адресою свого місцезнаходження (м. Київ, пров. Несторівський, 3-5), що є основним місцем обліку товариства як платника податків, який (облік) здійснюється Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби, а на території відповідних ділянок надр, що визначені у спеціальних дозволах на користування надрами.

Перелік спеціальних дозволів на користування надрами, на підставі яких згідно з умовами договору від 01.03.2016 №12.2/123-ін публічне акціонерне товариство «Укрнафта» у період проведеної відповідачем перевірки самостійно здійснювало діяльність з видобування природного газу, зазначений в пункті 1.3 цього ж договору.

При цьому, позивачем додано до матеріалів справи копії довідок про взяття на облік платника податків, які підтверджують, що Договір про спільну діяльність від 24.12.1997 №999/97 перебував і продовжує на сьогодні перебувати на податковому обліку в Державній податковій інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області.

Відтак, проаналізувавши наведене в сукупності, дослідивши фактичні обставини справи, а також нормативне регулювання спірних відносин в частині даного епізоду правопорушення, суд приходить до висновку, що оскільки діяльність з видобування природного газу здійснюється публічним акціонерним товариством «Укрнафта» не за основним місцем обліку, що також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями довідок про взяття на облік платника податку та власне не заперечується відповідачем, то останній не є тим контролюючим органом, який уповноважений здійснювати податковий контроль за правильністю нарахування та сплати публічним акціонерним товариством «Укрнафта» рентної плати за користування надрами, оскільки таким органом може бути лише контролюючий орган за неосновним місцем обліку позивача, як платника рентної плати за користування надрами для видобування природного газу.

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що контролюючим органом не доведено наявність у Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби відповідних повноважень щодо винесення оскаржуваних рішень в частині рентної плати, правильність оцінки договору від 01.03.2016 №12.2/123-ін, не спростовано того факту, що договір від 01.03.2016 №12.2/123-ін не перебуває на обліку, як договір про спільну діяльність, отже відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 05.04.2018 №, № та №.

Що стосується заниження публічним акціонерним товариством «Укрнафта» суми акцизного податку, який підлягає сплаті, в результаті чого позивачеві було винесено 402 податкові повідомлення-рішення від 05.04.2018, суд зазначає наступне.

Як вбачається з акта перевірки, висновки щодо заниження позивачем суми акцизного податку, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на загальну суму 129 688 980,00 грн. зроблено з огляду на те, що публічне акціонерне товариство «Укрнафта» у деклараціях з акцизного податку за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 зменшило вартість підакцизних товарів до оподаткування на вартість реалізованих товарів для комерційного використання.

Підставою для таких висновків, стало, зокрема, здійснення публічним акціонерним товариством «Укрнафта» реалізації пального покупцю - товариству з обмеженою відповідальністю ВТФ «Авіас» за договором поставки пального від 01.11.2004.

Як вбачається з матеріалів справи, між відкритим акціонерним товариством "Укрнафта" (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю ПТФ "Авіас" (Покупець) укладено Договір поставки від 01.11.2004 №26/1341в-АЗС, за умовами якого (мовою оригіналу): "Поставщик обязуется поставить, а Покупатель принять и оплатить горюче-смазочные материалы (бензин и дизельное топливо), в дальнейшем именуемые "Товар", в количестве и по цене предусмотренным в дополнительном соглашении, которое является неотъемлемой частью настоящего Договора (пункт 1.1. Договору) (стор. 133, том 4 справи).

Товар по настоящему Договору поставляется на условиях EXW АЗС (пункт 2.1. Договору).

Поставка товара оформляется актом приемом-передачи ГСМ по форме, предусмотренной в Приложении №4 к настоящему Договору (пункт 2.2. Договору).

Товар поставляется (выдается) по доверительным документам Покупателя, описание которых изложено в приложении №2 к настоящему Договору (п.2.3. Договору)".

За умовами Договору, викладеними в розділі 5, "ежемесячно, до 10 числа месяца Покупатель производит предоплату по настоящему Договору в размере не менее двадцати процентов от определяемой стоимости покупки за текущий месяц" (пункт 5.1. Договору).

"Окончательные расчеты по настоящему Договору производятся на основании счета, путем перечисления денежных средств на счет Поставщика, указанный в п.1.1 настоящего договора в течение 5-и банковских дней после подписания "Сторонами" "Акта приема-передачи Товара" по форме, предусмотренной Приложением №4 настоящего Договора и "Акта возврата бланков доверительных документов", по форме, предусмотренной Приложением №3 к настоящему Договору" (пункт 5.2. Договору).

"Настоящий Договор вступает в силу с даты подписания его полномочными представителями сторон и действует до 1 декабря 2005 года, но в любом случае до полного исполнения Сторонами принятых на себя обязательств" (пункт 10.2. Договору).

Додатковою угодою №11 від 01.07.2013 до Договору поставки №26/1341в-АЗС Додаток №2, передбачене пунктом 2.3. Договору викладено в новій редакції: «Товар поставляется (выдается) по доверительным документам Покупателя: топливным картам; скретч-картам, описание которых изложено в Приложении №2 и в соответствии с Приложением №4 к настоящему Договору».

Додатком №4 до Договору поставки 01.11.2004 №26/1341в-АЗС визначається порядок відпуску (видачі) Постачальником товару за його видами по довірчим документам Покупця з урахуванням напису на довірчих документах.

Також, 22.05.2015 Сторонами підписана Додаткова угода №12 до Договору поставки №26/1341в-АЗС від 01.11.2004, якою Договір доповнено пунктами 10.12., 10.13. наступного змісту: «пункт 10.12. Строк действия Договора до 31 декабря 2018 г.; пункт 10.13. Односторонний отказ от договора не допускается. Договор может быть расторгнут по соглашению сторон. Сторона - инициатор расторжения Договора обязана уведомить об этом другую Сторону не менее чем за 6 (шесть) месяцев до начала нового календарного года. При таких условиях Сторона - инициатор обязуется возместить (компенсировать) другой Стороне убытки в связи с досрочным расторжением договора и связанные с претензиями третьих лиц (покупателей) относительно не предоставления услуг по доверительным документам Покупателя, указанным в Договоре» (стор. 147, том 4 справи).

На підтвердження факту відпуску товару товариству з обмеженою відповідальністю ПТФ «Авіас» на виконання умов Договору поставки від 01.11.2004 №26/1341в-АЗС в спірному періоді позивачем надані Акти прийняття передачі товару, реєстри платіжних доручень, реєстри податкових накладних.

Таким чином, публічне акціонерне товариство «Укрнафта» на виконання умов Договору поставки від 01.11.2004 №26/1341в-АЗС від 01.11.2004 поставляло (видавало) за довірчими документами Покупцю (ТОВ ПТФ «Авіас») паливо-мастильні матеріали.

Разом з тим, як вбачається з усних та письмових пояснень відповідача, останній вважає, що позивач неправомірно зменшив вартість підакцизних товарів до оподаткування на вартість реалізованого пального для комерційного використання суб'єктам підприємницької діяльності, у зв'язку з тим, що АЗС (на думку відповідача) не може вважатися місцем, в якому здійснюється продаж пального для задоволення комерційних потреб юридичних осіб та інших суб'єктів підприємницької діяльності.

Разом з тим, суд не погоджується з такими висновками контролюючого органу з огляду на наступне.

Так, у підпункті 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, в редакції, яка діяла в період за який було проведено планову перевірку позивача, визначено, що реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Відповідно до підпункту 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 Податкового кодексу України платником податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Об'єктом оподаткування акцизним податком, згідно з підпунктом 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України є, зокрема, операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Отже, кваліфікуючою ознакою об'єкта оподаткування акцизним податком є факт реалізації підакцизних товарів саме безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків.

Підпунктом 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Кваліфікуючими ознаками поняття "реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами" є: продаж товарів, тобто операція при якій відбувається перехід права власності на товар; спеціальна суб'єктність - споживачі; некомерційне використання товару.

Таким чином, виходячи з наведеного та враховуючи, що суб'єктами господарювання можуть укладатись різного виду господарські та цивільно-правові договори щодо підакцизних товарів (продукції), - відпуск нафтопродуктів через мережу АЗС не завжди є операцією з реалізації (продажу), оскільки його віднесення до такого типу операцій залежить від виду цивільно-правового чи господарсько-правового договору, на підставі якого здійснюється такий відпуск.

Крім того, відповідно до підпункту 4.4 пункту 4 ДСТУ 4303:2004 роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачу та надання йому торговельних послуг.

Згідно із визначенням, наведеним у пункті 22 статті 1 Розділу 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Таким чином, для того щоб визначити будь-яку фізичну особу, якій здійснюється відпуск нафтопродуктів через мережу АЗС, як кінцевого споживача необхідно встановити, що придбані нафтопродукти фізична особа придбаває для особистих потреб, та їх придбання не пов'язане з підприємницькою діяльністю та виконанням ним обов'язків найманого працівника.

Згідно з частиною першою статті 698 Цивільного кодексу України, за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його.

Відповідно до статті 52 Господарського кодексу України кваліфікуючою ознакою некомерційного господарювання є відсутність мети одержання прибутку.

Статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво визначається як самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, продаж нафтопродуктів суб'єктам господарювання для їх використання у підприємницькій діяльності не може тлумачитись як роздрібна торгівля нафтопродуктами.

Разом з тим, можливість здійснення суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів реалізації підакцизних товарів кінцевим споживачам (якими є також суб'єкти господарювання), що не є об'єктом оподаткування акцизним податком випливає також зі змісту декларації з акцизного податку, що затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 23.01.2015 №14, з якого вбачається, що в декларації зазначаються дані щодо реалізації товарів кінцевим споживачам, що є об'єктом оподаткування акцизним податком з роздрібної реалізації підакцизних товарів та інформаційні дані реалізації товарів для комерційного використання, що не є об'єктом оподаткування акцизним податком з роздрібної реалізації підакцизних товарів, а операції з відпуску нафтопродуктів з колонок, що не є реалізацією, в декларації не відображаються: графа 3 - загальна вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі та у мережі громадського харчування споживачам незалежно від форми розрахунків; графа 4 - вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі споживачам незалежно від форми розрахунків для їх комерційного використання, тобто для подальшої реалізації кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання; у графі 5 - "Вартість підакцизних товарів до оподаткування, грн. (гр. 3 - гр. 4)" вказується різниця між графами 3 та 4 цього розрахунку.

Як вбачається з пояснень відповідача, висновки щодо порушення позивачем порядку нарахування та сплати акцизного податку зроблено з огляду на те, що на думку контролюючого орану з АЗС може реалізовуватись пальне лише у роздріб, а відтак підлягає нарахуванню та сплаті акцизний податок у розмірі 5%. Тобто за своїм функціональним призначенням мережа автозаправних станцій використовується саме для роздрібної торгівлі нафтопродуктами, тобто реалізація для кінцевого споживача.

Поряд з цим, позивачем не заперечується, а відповідачем не спростовано, факт здійснення через мережу АЗС продажу (відпуску) нафтопродуктів товариством з обмеженою відповідальністю ПТФ «Авіас» та іншим суб'єктам господарювання. До матеріалів справи позивачем надані документи, які підтверджують реалізацію палива публічним акціонерним товариством «Укрнафта» на користь товариства з обмеженою відповідальністю ПТФ «Авіас» та іншим суб'єктам господарювання в 2015 році (акти прийняття передачі товару, реєстри платіжних доручень і реєстри податкових накладних за 2015 рік) (том справи 4-7, 11).

Однак, виникнення об'єкту оподаткування акцизним податком пов'язане з наявністю передбачених підпунктом 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України умов, а саме: здійснення операції продажу товару кінцевому споживачу для його особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, про що зазначалось вище.

Таким чином, трактування діяльності АЗС як таке, що здійснює виключно роздрібний продаж нафтопродуктів, тільки для некомерційного використання унеможливлює застосування наведеного вище порядку визначення податкового зобов'язання з акцизного податку.

На підставі наведеного вище можна дійти висновку, що здійснення роздрібного продажу нафтопродуктів через АЗС не є єдиним виключним правом суб'єкта господарювання. Вказані Правила не регулюють правовідносини у сфері оптового продажу нафтопродуктів, та відповідно не можуть його забороняти.

Також суд звертає увагу на положення підпункту 4.5 пункту 4 ДСТУ 4303:2004, згідно якого оптова торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу кінцевому споживачу через роздрібну торгівлю, або для виробничого споживання та надання пов'язаних із цим послуг.

Відповідно до ДСТУ 3993-2000 "Товарознавство" партія товару - це певна кількість товарів одного або декількох найменувань, закуплених, відвантажених або отриманих одночасно за одним товаросупровідним документом.

Оптова торгівля здійснюється за договором поставки.

Згідно з пунктом 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Крім того, відповідно до пункту 3 статті 265 Господарського кодексу України сторонами договору поставки можуть бути тільки суб'єкти господарської діяльності.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що висновок контролюючого органу щодо виключно роздрібного характеру торгівлі нафтопродуктами через мережу АЗС на момент виникнення спірних правовідносин не відповідає нормам чинного законодавства України та призводить до неправильного трактування норм податкового законодавства, оскільки в законодавстві не існує обмежень щодо торгівлі нафтопродуктами через мережу АЗС оптом, відповідно, не кожен факт продажу пального на АЗС є роздрібним.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмітити, що Верховною Радою України прийнято Закон від 24.12.2015 №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», яким внесено зміни до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України згідно з якими, починаючи з 01.01.2016 року, під поняттям реалізації пального визначено будь-які операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення (в тому числі передача на комісійну/довірчу реалізацію), поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду, іншого компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування за плату (компенсацію) або без такої, які передбачають перехід права власності або права розпорядження, а також передачу (відпуск, відвантаження) пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника.

Тобто, законодавець встановив, що починаючи лише з 2016 будь-які операції з продажу пального, зокрема через АЗС, оподатковуються акцизним податком, незважаючи на правовий статус покупця та незважаючи на мету, з якою пальне придбається - задоволення особистих (некомерційних) потреб чи з метою комерційного використання (використання в господарській діяльності).

Тобто, з аналізу наведеного вбачається, що фактично, затверджуючи зміни до Податкового кодексу України законодавець, підтвердив те, що операції з реалізації нафтопродуктів на АЗС суб'єктам підприємництва у 2015 не підлягали оподаткуванню акцизом, однак вже у 2016 році було запроваджено нові правила оподаткування обсягів пального акцизним податком, що реалізуються на АЗС.

Разом з тим, як вбачається з акта перевірки, контролюючим органом було встановлено заниження позивачем акцизного податку на суму 129 688 333, 00 грн. з січень-грудень 2015 року.

Водночас, як вже зазначалось судом, у відповідності до підпункту 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 Податкового кодексу України платником податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Аналіз наведених норм підтверджує висновок про те, що оподаткуванню акцизним податком підлягають лише ті підакцизні товари, зокрема нафтопродукти, які реалізовуються безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків.

Поняття "комерційне використання" та "некомерційне використання", які є визначальними для сплати акцизного податку, не визначені жодним нормативно-правовим актом. Господарський кодекс України, а саме назва глави 4 - Господарська комерційна діяльність (підприємництво) - ототожнює комерційну діяльність з підприємництвом.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Верховний Суд України у постанові від 11.06.2013 (реєстраційний номер рішення у ЄДРСР 32532898) визначив, що під комерційною метою слід розуміти власну господарську діяльність, метою якої є одержання прибутку.

Таким чином, на підставі аналізу норм чинного законодавства суд дійшов висновку, що акцизний податок не сплачується в разі реалізації підакцизних товарів, які використовуватимуться в господарській діяльності для одержання прибутку.

Матеріалами справи підтверджено, що публічне акціонерне товариство "Укрнафта" у перевіряємому періоді здійснювало господарсько-торговельну діяльність у формі поставки товару - палива на користь товариства з обмеженою відповідальністю ПТФ "Авіас" для використання у власній господарській діяльності на підставі укладеного між сторонами договору (стор. 133, 4 том справи).

Разом з тим, відповідачем під час судового розгляду справи не доведено, що товариство з обмеженою відповідальністю ПТФ "Авіас" є кінцевим роздрібним споживачем палива. Жодних підтверджуючих доказів контролюючим органом суду не надано, що дає підстави вважати, що відповідне питання не досліджувалось відповідачем. Отже, продаж нафтопродуктів суб'єктам господарювання для їх використання у підприємницькій діяльності не може тлумачитись як роздрібна торгівля нафтопродуктами.

Таким чином, висновки контролюючого органу щодо заниження публічним акціонерним товариством «Укрнафта» акцизного податку за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 суперечать нормам податкового законодавства, а податкові повідомлення-рішення видані на підставі акта перевірки від 16.03.2018 №388/28-10-14-01/00135390 у кількості 402 рішення, якими збільшено суму грошового зобов'язання з акцизного податку з реалізації суб'єктами роздрібної торгівлі підакцизних товарів є такими, що підлягають скасуванню.

При цьому, необхідно відмітити, що посилаючись на практику Верховного Суду в адміністративній справі №803/3617/15, відповідачем не доведено, що обставини спірних правовідносин в даному випадку є однаковими із обставинами у справі №803/3617/15.

Разом з тим, суд бере до уваги той факт, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2018 №826/19687/16, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду повністю задоволено позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Укрнафта», а саме - визнано протиправними та скасовано 414 податкові повідомлення рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, якими було визначено позивачеві грошове зобов'язання з акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на загальну суму 28 409 244, 00 грн.

Таким чином, співставивши обставини, що були предметом дослідження в адміністративній справі №826/19687/16 та є предметом дослідження під час розгляду даної справи, суд дійшов висновку, що контролюючим органом фактично було повторно перевірено питання оподаткування позивачем акцизним податком операції з реалізації пального на АЗС споживачам, що мали місце у періоді з 01.01.2015 по 31.12.2015, тобто двічі перевірено одні й ті самі питання за один і той самий період.

Суд наголошує, що відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 129 Конституції України одним із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду. З конституційною нормою кореспондуються приписи статтей 14 та 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є, зокрема, обов'язковість судових рішень, що набрали законної сили.

Таким чином, виходячи з наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в адміністративній справі №826/19687/16 має преюдиційне значення для розгляду даної адміністративної справи №826/11557/18.

Що стосується перевірки фінансово-господарської діяльності публічного акціонерного товариства «Укрнафта» з питань дотримання норм законодавства під час виробництва, придбання та реалізації підакцизного пального за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, суд зазначає наступне.

Як вбачається з акта перевірки, в ході аналізу інформаційної системи СЕАРП (підсистема "Реєстр операцій обсягів пального") та з урахуванням висновків акту від 07.11.2016 №0132/28-10-41-06/00135390, встановлено, що у публічного акціонерного товариства "Укрнафта" відсутні обсяги пального для подальшої реалізації без поповнення залишків ліміту обсягів пального та сплати акцизного податку (стор. 206, том 3 справи).

Таким чином, контролюючим органом встановлено перевищення обсягів реалізованого пального над обсягами обчисленими, відповідно до пункту 232.3 статті 232 Податкового кодексу України, без реєстрації відповідних заявок на поповнення обсягу залишку пального в СЕАРП.

Як встановлено судом під час розгляду справи, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби у 2016 році була проведена фактична перевірка публічного акціонерного товариства «Укрнафта» даних акту інвентаризації обсягів залишку пального, поданого відповідно до пункту 9 підрозділу 5 розділу ХХ Податкового кодексу України щодо відповідності обсягів пального, зазначених в акті інвентаризації, фактичним даним та/або даних бухгалтерського обліку».

За наслідками такої перевірки було складено акт перевірки від 07.11.2016 №0132/28-10-41-06/00135390, яким встановлено відхилення між обсягами залишку пального станом на 01.03.2016, зазначеними в акті інвентаризації, поданому публічним акціонерним товариством «Укрнафта» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 20.03.2016 за №, та обсягами залишку пального на 3400484,01 кг (6282739,33 л) та знижено залишки пального на 171357,45 кг (229712,80 л).

Разом з тим, під час проведення планової перевірки позивача, що є предметом розгляду в даній справі, при складанні висновків акта перевірки від 16.03.2018 №388/28-10-14-01/00135390 в частині відсутності у публічного акціонерного товариства «Укрнафта» обсягів пального для подальшої реалізації, контролюючим органом було враховано висновки акта від 07.11.2016 №0132/28-10-41-06/00135390 про що самостійно зазначене відповідачем у акті перевірки від 16.03.2018 №388/28-10-14-01/00135390 та повторно зазначено під час судового розгляду справи.

Позивач, в свою чергу, в судовому засіданні 10.12.2018 наголошував, що 14.02.2017 Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби самостійно вніс коригування залишків пального за період з 01.03.2016, яким зменшив обсяг скрапленого газу, заявленого публічним акціонерним товариством «Укрнафта» в розмірі 4 412 252, 32 кг (8 285 976, 60 л.).

Необхідно відмітити, що позивачем, оскаржувались висновки акта перевірки від 07.11.2016 №0132/28-10-41-06/00135390 в судовому порядку, шляхом подання позову до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Так, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2018 встановлено, що висновки акту перевірки щодо завищення залишків пального на 3218727,55 кг (6044600,18 л) по коду УКТ ЗЕД (скраплений газ) шляхом неоприбуткування у бухгалтерському обліку позивача спростовуються наявними в матеріалах справи даними оборотно-сальдових відомостей по товарно-матеріальним цінностям газопереробних заводів та відділень реалізацій нафтопродуктів ПАТ "Укрнафта" щодо готової продукції газ вуглеводний скраплений (код УКТ ЗЕД 0) за січень, лютий 2016 року.

Також, вказаною постановою встановлено, що на підставі висновків акту перевірки Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби в травні 2017 року в Єдиному реєстрі акцизних накладних публічного акціонерного товариства "Укрнафта" було здійснено коригування та зменшені обсяги палива по коду УКТ ЗЕД (скраплений газ) на 6 044 600,18 літрів, що підтверджується довідкою про рух обсягу пального з 10.05.2017 по 12.05.2017 та витягами щодо обсягу пального з Єдиного реєстру акцизних накладних Позивача.

Постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2018 по справі №826/2513/17 набрала законної сили 13.12.2018.

Як зазначено судом вище, відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 129 Конституції України одним із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду. З конституційною нормою кореспондуються приписи статтей 14 та 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є, зокрема, обов'язковість судових рішень, що набрали законної сили.

Таким чином, висновки акта перевірки від 16.03.2018 №388/28-10-14-01/00135390 щодо відсутності у позивача обсягів пального для подальшої реалізації без поповнення залишків ліміту обсягів пального та сплати акцизного податку, були зроблені з врахуванням висновків акта від 07.11.2016 №0132/28-10-41-06/00135390, які спростовані судовим рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2018 по справі №826/2513/17, яке набрало законної сили.

При цьому, суд звертає увагу, що з вказаного вище фактично вбачається, що в першому випадку при складанні акту від 07.11.2016 №0132/28-10-41-06/00135390, на підставі його висновків контролюючим органом було зменшено залишки пального у позивача та внесено відповідні коригування по зменшенню обсягів палива по коду УКТ ЗЕД (скраплений газ), що встановлено судовим рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду та не підлягає наразі доказуванню, а в подальшому, контролюючим органом при складанні акта перевірки від 16.03.2018 №388/28-10-14-01/00135390 зроблено висновок щодо відсутності у позивача необхідних залишків пального.

На думку суду, такі дії контролюючого органу суперечать один одному, про що також наголошувалось позивачем під час судового розгляду справи. Позивач також наполягав на тому, що у випадку відсутності наявної кількості пального, відповідні акцизні накладні навіть не були б зареєстровані в Єдиному реєстрі акцизних накладних. Вказані твердження представника позивача не було спростовано представниками контролюючого органу під час судового розгляду справи.

Відтак, з огляду на наведене, враховуючи встановленні судовим рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду обставини, що мають суттєве значення для вирішення даної справи, суд приходить до висновку, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 16.03.2018 №388/28-10-14-01/00135390 в частині нарахування акцизного податку та штрафних санкцій на скраплений газ не підтверджені матеріалами справи та доводами контролюючого органу під час судового розгляду справи, спростовуються у вказаній частині постановою суду апеляційної інстанції, є неповними, не відповідають фактичним обставинам, а тому складене на їх підставі податкове повідомлення-рішення від 05.04.2018 №, є протиправним та також підлягає скасуванню.

Стосовно висновків контролюючого органу щодо порушення позивачем пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, а саме неподання публічним акціонерним товариством «Укрнафта» до податкових органів розрахунків (звітів) податкових зобов'язань нерезидента «Platts» (підрозділ компанії «McGRAW Hill Financial» (США)), яким отримано доходи із джерелом їх походження з України, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи (стор. 180, том 17 справи) між публічним акціонерним товариством «Укрнафта» та нерезидентом «Platts» (підрозділ компанії «McGRAW Hill Financial» (США)) було укладено Генеральну угоду про підписку від 01.09.2014 №20/1172-Р (далі за текстом - Генеральна угода).

Згідно з умовами Генеральної угоди, публічне акціонерне товариство «Укрнафта» є «Передплатником».

Відповідно до пункту «А» розділу 1 даного договору «Ліцензія», Platts надає Передплатнику невиключну, непередавальну, обмежену ліцензію, згідно якої Уповноважені користувачі будуть отримувати доступ і використовувати у внутрішніх цілях продукти та послуги, які є інтелектуальною власністю Platts. «Уповноваженим користувачем» є співробітник Передплатника або підрядник, який діє під керівництвом Передплатника, який уповноважений Platts здійснювати доступ до Інформації, яку надає Platts.

Відповідно до пункту «С» «Обмеження подальшого розповсюдження: Дані в формі таблиць, Текст, Графічні зображення», не дивлячись на викладене вище і у відповідності до всіх умов, визначених в цьому розділі 1.С, Передплатнику надається обмежене право в процесі здійснення своєї звичайної комерційної діяльності на подальше розповсюдження інформації, наданої Platts, як всередині компанії, так і за її межами, при відсутності додаткової ліцензії: в формі графічних зображень, які є статичними, не відображають конкретних даних і на основі яких неможливо вилучити чи іншим способом використовувати інформацію, надану Platts; чи/або дані у форматі таблиць чи описового тексту, який містить мінімум інформації, яка надається Platts, за умов, що подібного роду подальше використання відповідає всім перерахованим нижче умовам.

Як вбачається з акта перевірки, висновки щодо порушення позивачем пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України в частині взаємовідносин з Platts, зроблено з огляду на те, що на думку контролюючого органу нерезиденту Platts було виплачено винагороду у вигляді роялті. Так, контролюючий орган відмітив, що відповідно до статті 2 Конвенції між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи та капітал, такі роялті можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо фактичним володарем цих роялті є резидент іншої Договірної Держави, податок, який стягується, не повинен перевищувати 10 відсотків від загальної суми роялті. При цьому, згідно з частиною третьою статті 12 даної Конвенції термін "роялті" при використанні в цій Конвенції означає платежі будь-якого виду, що одержуються як винагорода за використання або за надання права користування будь-яким авторським правом на літературні твори, твори мистецтва або наукову роботу, включаючи комп'ютерні програми, відеокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо чи телевізійного мовлення; будь-які патенти, торгові марки, дизайн або модель, план, таємну формулу або процес, або за будь-яке інше подібне право або власність; або за інформацію, що стосується промислового, комерційного або наукового досвіду. Відтак, на думку контролюючого органу, при здійсненні виплат на користь компанії Platts (в особі підрозділу компанії - «McGRAW Hill Financial» (США), корпорацією, заснованою в шт. Нью-Йорк) згідно з Генеральною угодою від 01.09.2014 №20/1172-Р доходу в розмірі 788 806, 82 грн. (37 290, 00 дол. США) публічне акціонерне товариство «Укрнафта» повинно було утримати і сплатити до бюджету податок на репатріацію доходу за ставкою 10 %.

Разом з тим, проаналізувавши усні та письмові доводи сторін, а також текст самої Генеральної угоди від 01.09.2014 №20/1172-Р, положення Податкового кодексу України, Конвенції між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи та капітал, суд не погоджується з твердженнями контролюючого органу щодо порушення позивачем пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України у відносинах з нерезидентом «Platts», та вважає, що доходи, які виплачувались компанії Platts (в особі підрозділу компанії - «McGRAW Hill Financial» (США), корпорацією, заснованою в шт. Нью-Йорк), не підпадають під визначення терміну «роялті», з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 141.4.2. пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3 - 141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Статтею 103 Податкового кодексу України встановлено порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування стосовно повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України.

Пунктом 103.1 статті 103 Податкового кодексу України встановлено, що застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (пункт 103.2 статті 103 Податкового кодексу України).

Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.

Згідно з пунктом 103.3 статті 103 Податкового кодексу України Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.

Відповідно до підпункту 14.1.225 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, роялті - будь-який платіж, отриманий як винагорода за використання або за надання права на використання об'єкта права інтелектуальної власності, а саме на будь-які літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп'ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, передачі (програми) організацій мовлення, інші аудіовізуальні твори, будь-які права, які охороняються патентом, будь-які зареєстровані торговельні марки (знаки на товари і послуги), права інтелектуальної власності на дизайн, секретне креслення, модель, формулу, процес, права інтелектуальної власності на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Разом з тим, відповідно до пункту 3.2 статті 3 Податкового кодексу України, якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Відтак, за наведених вище обставин, підлягає застосуванню Конвенція між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи та капітал (ратифіковано Законом №180/95-ВР від 26.05.1995), про що власне також зазначено відповідачем у акті перевірки.

Так, відповідно до параграфу 3 статті 12 вказаної Конвенції, термін "роялті" при використанні в цій Конвенції означає платежі будь-якого виду, що одержуються як винагорода за використання або за надання права користування будь-яким авторським правом на літературні твори, твори мистецтва або наукову роботу, включаючи комп'ютерні програми, відеокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо чи телевізійного мовлення; будь-які патенти, торгові марки, дизайн або модель, план, таємну формулу або процес, або за будь-яке інше подібне право або власність; або за інформацію, що стосується промислового, комерційного або наукового досвіду.

Разом з тим, згідно з Генеральною угодою Platts надало публічному акціонерному товариству «Укрнафта» ліцензію на доступ і використання продуктів і послуг (далі також - Інформація) «для внутрішніх цілей» публічного акціонерного товариства «Укрнафта» «в ході звичайного здійснення комерційної діяльності». Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» зобов'язалось використовувати «виключно для внутрішніх цілей здійснення комерційної діяльності». Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» отримало право на подальше розповсюдження Інформації лише «у формі графічних зображень, які є статичними, які не відображають конкретних даних і на основі яких неможливо добути або іншим чином використати Інформацію, яку надає Platts; та/або дані у форматі таблиць або описового тексту, що містить мінімум Інформації, яку надає Platts».

В акті перевірки відсутня інформація про те, що перевіряючий орган проаналізував доводи і дійшов висновку, що продукти і послуги Platts можна кваліфікувати як будь-який з об'єктів права інтелектуальної власності, вичерпний перелік яких наведений у параграфі 3 статті 12 Конвенції, про що наголошено позивачем та не спростовано відповідачем під час судового розгляду справи. Доказів того, що нерезидентом Platts було надано публічному акціонерному товариству «Укрнафта» додаткову ліцензію, відповідно до пункту «С» «Обмеження подальшого розповсюдження: Дані в формі таблиць, Текст, Графічні зображення» - матеріали справи не містять.

При цьому, відповідач під час судового розгляду справи наполягав на застосуванні до спірного в даному епізоді правопорушення питання саме терміну «роялті», наведеного в Податковому кодексі України, однак такі доводи відповідача, враховуючи приписи статті 3 Податкового кодексу України, є на думку суду недоречними та не беруться судом до уваги, адже в даному випадку до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми міжнародного договору (в даному випадку Конвенції між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи та капітал), що прямо передбачено податковим законодавством України.

Суд також звертає увагу на приписи статті 22 Конвенції між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи та капітал, де зазначено, що особа, яка є резидентом Договірної Держави та одержує доход з другої Договірної Держави, матиме право, відповідно до цієї Конвенції, на звільнення від оподаткування в цій другій Державі тільки якщо така особа є залученою до здійснення активної комерційної діяльності у першій згаданій Державі (іншої, ніж комерційна діяльність щодо інвестування чи управління інвестиціями, якщо тільки такі види діяльності не є банківською або страховою діяльністю, що здійснюється банком або страховою компанією) і доход, що виникає в цій другій Державі є пов'язаний з тією комерційною діяльністю або є випадковим до неї.

Відповідно до пункту 14.1.269 Податкового кодексу України, Platts - міжнародна, глобальна уніфікована система інформаційного моніторингу за динамікою ринку та ціноутворенням у галузі добувної та паливно-енергетичної промисловості.

Як наголошено позивачем, та не спростовано контролюючим органом, інформація Platts активно використовується на території США, Platts є резидентом США та залучене до здійснення активної комерційної діяльності у США. Дохід, що виник у Platts в Україні на підставі Генеральної угоди, пов'язаний з комерційною діяльністю, до якої Platts залучене на території США, відтак, в силу статті 22 Конвенції дохід, одержаний Platts з джерела походження в України і на підставі Генеральної угоди, звільнений від оподаткування в Україні.

Відповідно до пункту 103.3 статті 103 Податкового кодексу України, бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.

Відповідно до пункту 103.4 статті 103 Податкового Кодексу України, підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Пунктом 103.5 статті 103 Податкового Кодексу України значено, що довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Як зазначено самим контролюючими органом в акті перевірки, публічним акціонерним товариством «Укрнафта» було надано до перевірки довідку підтвердження статусу податкового резидента США компанії «McGRAW Hill Financial» від 23.02.2015, виданого Службою внутрішніх доходів Міністерства фінансів Сполучених Штатів Америки та апостильованою Міністерством фінансів США 06.03.2015 (стор. 171, том 3 справи).

Таким чином, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 05.04.2018 № з податку з доходів, отриманих нерезидентом, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 05.04.2018 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в розмірі 340, 00 грн. суд зазначає наступне.

Акт перевірки свідчить, що контролюючим органом було зроблено висновок щодо порушення публічним акціонерним товариством «Укрнафта» пункту 46.1 Податкового кодексу України внаслідок неподання до податкових органів розрахунків (звітів) податкових зобов'язань нерезидентів «Аргус Медіа (Russia) Limited» (Великобританія), «Platts» (підрозділ компанії «McGRAW Hill Financial» (США), якими отримано доходи із джерелом їх походження з України.

Пунктом 103.9 статті 103 Податкового кодексу України встановлено, що особа, яка виплачує доходи нерезидентові, зобов'язана у разі здійснення у звітному періоді (кварталі) виплат нерезидентам доходів із джерелом їх походження з України подавати контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів у строки та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Разом з тим, оцінку наявності у нерезидента «Platts» податкових зобов'язань на території України внаслідок взаємовідносин з публічним акціонерним товариством «Укрнафта» у перевіряємий період судом надано вище.

Що стосується взаємовідносин позивача з нерезидентом «Аргус Медіа (Russia) Limited» (Великобританія) та наявності у останнього податкових зобов'язань на території України внаслідок таких відносин з позивачем, необхідно зазначити наступне.

Як встановлено під час проведення перевірки, відображено в акті та не заперечується позивачем, у періоді, що перевіряється публічне акціонерне товариство „Укрнафта" здійснювало виплату нерезиденту доходів, отриманих із джерелом їх походження з України за Ліцензійною угодою 24.05.2012 № 29/1810-ін, укладеною з іноземною Компанією "Аргус Медіа (Russia) Limited" (том 3 справи стор. 168).

Контролюючим органом в акті перевірки також зазначено, що публічне акціонерне товариство «Укрнафта» при нарахуванні податку на доходи нерезидентів не утримувало податок з доходу нерезидента із джерелом походження з України, керуючись Конвенцією між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна.

Відповідачем також зазначено, що на виконання вимог статті 103 Податкового кодексу України до перевірки було надано Свідоцтво про статус резидента від 06.01.2012 №BT/CT Services/s0970/508//13S, видане управлінням ЇЇ Величності з податків та митних платежів, відповідно якого підтверджено, що Аргус Медіа Росія ЛТД, ( Аргус Хаус, 175 Сент Джон Стрит, Лондон, ЕСІ 4 LW), є резидентом Сполученого королівства в рамках визначення, згідно зі статтею 4 Угоди про уникнення подвійного оподаткування між Сполученим Королівством та Україною. Доходи від міжнародної діяльності компанії оподатковуються Корпоративним податком Сполученого Королівства. Дане свідоцтво завірене апостилем від 19.01.2015 за № K359607.

Як було зазначено судом вище, пунктом 103.1 статті 103 Податкового кодексу України встановлено, що застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (пункт 103.2 статті 103 Податкового кодексу України).

Так, між Урядом України та Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії 10.02.1993 було підписано Конвенцію про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна (далі - Конвенція), яка набрала чинності 11.08.1993.

Згідно з частиною першою статті 12 Конвенції, роялті, які виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резиденту другої Договірної Держави, можуть оподатковуватися в цій другій Договірній Державі, якщо цей резидент фактично має право на одержання цих роялті і підлягає оподаткуванню у відношенні до роялті в цій другій Договірній Державі.

Відтак, з огляду на положення статті 12 Конвенції, навіть вважаючи, що дохід отриманий "Apryc Медіа (Russia) Limited" від публічного акціонерного товариства «Укрнафта» є роялті, останній не підлягає оподаткуванню на території України, а повинен оподатковуватись згідно з приписами статті 12 Конвенції на території Великобританії, при цьому, контролюючому органу було надано Свідоцтво, що Аргус Медіа Росія ЛТД, ( Аргус Хаус, 175 Сент Джон Стрит, Лондон, ЕСІ 4 LW) є резидентом Сполученого королівства в рамках визначення згідно зі статею 4 Угоди про уникнення подвійного оподаткування між Сполученим Королівством та Україною, що в свою чергу є підставою відповідно до пункту 103.4 статті 103 Податкового кодексу України для звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України.

Таким чином, підсумовуючи наведене вище, суд погоджується з тими доводами позивача, що за звітний період, що перевірявся, публічне акціонерне товариство «Укрнафта» не утримувало, а отже і не переказувало до бюджету податків на доходи нерезидентів «Аргус Медіа (Russia) Limited» (Великобританія), Platts (підрозділ компанії «McGRAW Hill Financial» (США)), а тому у позивача був відсутній обов'язок подавати контролюючому органу звіт про виплачені доходи.

Наведене дає підстави вважати, що винесене контролюючим органом податкове повідомлення-рішення від 05.04.2018 № також є протиправним.

Як вбачається з акта перевірки, контролюючим органом зроблено висновок щодо порушення публічним акціонерним товариством «Укрнафта» статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в частині несвоєчасно отриманої валютної виручки за реалізовані товари, в результаті чого, відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 05.04.2018 №, яким публічному акціонерному товариству «Укрнафта» нараховано 76 698, 54 грн. пені.

Однак, суд не погоджується з вказаним податковим повідомленням-рішенням та вважає його протиправним з огляду на наступне.

Як вбачається з акта перевірки (стор. 89, том 4 справи), між публічним акціонерним товариством «Укрнафта» та компанією-нерезидентом «Stalmag SP z.o.o» (Польща) було укладено контракт від 16.09.2014 №194/2014, за умовами якого публічне акціонерне товариство «Укрнафта», («Продавець»), в особі заступника Правління виконавчого директора В. Пустоварова продає Компанії «Stalmag SP z.o.o» (Польща), («Покупець»), в особі представника Ю. Лейтане товар - Феросплави виробництва ПАТ «Нікопольський завод феросплавів».

Кількість товару - згідно додатків до Контракту.

Кількість, якість товарів- згідно додатків до Контракту.

Умови поставки FOB-порти України (згідно Інкотермс 2010).

Термін дії контракту: з дати підписання до 31.10.2015.

Валюта платежу - євро. Додатком 1 від 20.10.2014 сторони доповнили Розділ «Умови платежу» натупним текстом: «Можлива сплата за Товар у національній валюті України-гривні по курсу НБУ на дату сплати».

Відповідно до пункту 14 даного контракту, «Всі спори та розбіжності, які виникають між сторонами Контракту, повинні розглядатися у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України.

Як свідчать матеріали акта перевірки, що не заперечувалось позивачем під час судового розгляду справи, на виконання умов контракту від 16.09.2014 №194/2014 публічне акціонерне товариство «Укрнафта» поставило нерезиденту товар згідно митної декларації ЕК10ДР: №500040605/2015/000353 від 02.03.2015 на суму 1 114 764,80 євро (граничний термін надходження оплати - 31.05.2015).

Разом з тим, позивач наголошує, що останній день для зарахування виручки публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в іноземній валюті від зазначеного експорту продукції 31.05.2015 припадав на неділю.

Крім того, ця ж неділя 31.05.2015 співала з Днем Святої Трійці, а відповідно до статті 73 Кодексу законів про працю України, Трійця є святковим днем. Відтак, позивач не мав об'єктивної можливості звернутися до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промисловій палаті України саме на 90 день строку.

Аналізуючи наведене, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення.

Згідно пункту 1 Постанови Національного банку України від 01.12.2014 №758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» (чинними на час здійснення операцій та настання строку розрахунків) та на підставі частини шостої статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» розрахунки за операціями здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Отже, імперативною нормою Закону визначено максимально допустимий термін з настанням якого, у разі не виконання вимоги закону (зарахування валютної виручки на рахунок резидента), починається нарахування пені, який складає 90 днів і обраховується у календарних днях.

За доводами відповідача, викладеними в акті перевірки, публічне акціонерне товариство «Укрнафта» звернулося до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промисловій палаті України (далі - МКАС при ТТП) з позовною заявою про стягнення із нерезидента «Stalmag SP z.o.o» заборгованості в сумі 1 114 764,80 євро з порушенням строку зарахування виручки резидентів в іноземній валюті від експорту продукції в 1 (один) день, а саме 02.06.2015.

Так, з матеріалів справи вбачається, та не заперечувалось відповідачем під час судового розгляду справи, що дійсно останній 90-й день строку для звернення до МКАС при ТТП у даному випадку припав на вихідний та одночасно святковий день Трійцю.

Суд наголошує, що оскільки 31.05.2015 (неділя) - Трійця, в силу частини третьої статті 67 Кодексу законів про працю України та статті 73 Кодексу законів про працю України - 01.06.2015 (понеділок) також був вихідним днем, тому позивач звернувся до МКАС при ТТП у першу можливу дату - 02.06.2015.

З листа голови МКАС при ТТП України Селівона М.Ф. від 22.03.2017 №821/14-7, копія якого наявна в матеріалах справи (стор. 138, том 8 справи) вбачається, що у встановлені законодавством вихідні, святкові та інші неробочі дні, а також у суботу та неділю, у тому числі 03 травня 2015 року, 10 травня 2015 року, 09 березня 2015 року, 31 травня 2015 року, 28 червня 2015 року, 4 липня 2015 року МКАС при ТТП не працював.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за об'єктивних обставин, позивач не міг звернутися до МКАС при ТТП в останній день строку, передбачений контрактом від 16.09.2014 №194/2014 та Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», який припадав на вихідний та одночасно святковий день, тому зробив це у першу можливу дату - 02.06.2018.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» не містить положень, які б передбачали ситуацію, за якої останній день строку зарахування виручки резидентів в іноземній валюті від експорту продукції припадав би на вихідний, святковий або інший неробочий день, однак, у даному випадку, на думку суду, доречно застосувати аналогію закону, зокрема, частину п'яту статті 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За таких обставин, суд відхиляє доводи відповідача стосовно того, що законодавством не допускається перенесення строків розрахунків, такі строки можуть бути лише продовжені чи зупинені у порядку чітко визначеному валютним законодавством.

Враховуючи викладене вище, суд погоджується з доводами позивача, що останній був фактично позбавлений можливості звернутись 31.05.2015 до МКАС при ТПП України з позовом за контрактом №194/2014 від 16.09.2014 про стягнення заборгованості за експортований 02.03.2015 товар на суму 1 114 764,80 євро.

Відтак, суд приходить до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення від 0504.2018 № також є протиправним.

Щодо висновків акта перевірки про порушення позивачем приписів Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, а саме - не оприбутковування та не своєчасне оприбутковання в КОРО, в день її фактичного надходження готівки в сумі 160 820, 56 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 статті 33 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 №679-XIV, визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій віднесено до повноважень Національного банку України.

Нормативно-правовим актом, який регламентував порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами, а також окремі питання організації банками робіт з готівкою (в період за який проводилась перевірка позивача), є Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 (що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320, далі по тексту - Положення № 637).

У відповідності до пункту 1.2 цього Положення (в останній чинній редакції) оприбуткування готівки є проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Згідно з абзацом 1 - 3 пункту 2.6 Положення №637, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Закон №265/95-ВР) та пункту 1.2 глави 1 Положення №637 книга обліку розрахункових операцій - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах доходів і зборів книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Відповідно до пунктів 5, 6 і 8 розділу 4 Порядку реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 28.08.2013 №417, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 за №1618/24150 та діяв до 26.07.2016, тобто, був чинним на момент виникнення спірних правовідносин визначено, що використання книги ОРО, зареєстрованої на господарську одиницю, передбачає наступне: наявність книги ОРО в господарській одиниці, на яку ця книга зареєстрована, або на місці проведення розрахунків; здійснення записів про реквізити розрахункових квитанцій до початку використання розрахункової книжки та безпосередньо після закінчення її використання у межах робочого дня чи зміни; щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо.

Використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО передбачає: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО; щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо; у разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії здійснення записів за обліком розрахункових квитанцій; ведення обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, а також перевірок конструкції та програмного забезпечення РРО у відповідному розділі книги ОРО.

У разі роздрукування на РРО протягом робочого дня декількох фіскальних звітних чеків усі вони підклеюються у відповідній книзі ОРО, записи в розділі 2 книги ОРО робляться за кожним фіскальним звітним чеком окремо. Якщо фіскальний звітний чек містить дані про операції службового внесення та службової видачі коштів, то графи 3 і 4 розділу 2 книги ОРО можна не заповнювати.

Таким чином, облік готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі ОРО передбачає як вклеювання фіскальних звітних чеків РРО у розділ 1 книги ОРО, так і виконання записів у розділі 2 книги ОРО.

Статтею 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12 червня 1995 року №436/95, встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Як відмітив представник позивача оскільки усі АЗС публічного акціонерного товариства «Укрнафта» працюють у цілодобовому режимі, тому з метою уникнення можливих злочинних нападів на працівників автозаправної станції, адже на АЗС знаходяться значні суми грошових коштів, оператор автозаправної станції, після накопичення у касі РРО готівки на певну суму коштів зобов'язаний здійснити вилучення грошових коштів із РРО до внутрішнього сейфу АЗС (з дотриманням вимог чинного законодавства та відповідно до розмірів грошових коштів, затверджених розпорядженням Товариства), у подальшому ці грошові кошти із внутрішнього сейфу інкасуються до банківської установи. Оператором АЗС здійснюється вилучення грошових коштів з РРО до внутрішнього сейфу шляхом роздрукування чеку із застосуванням операції «службова видача», оформленням прибуткового касового ордеру на вилучену суму коштів та внесення відповідного запису до касової книги.

Разом з тим, з акта перевірки вбачається, що контролюючий орган дійшов висновку, що про несвоєчасне оприбуткування 05.09.2015 працівниками АЗС позивача на підставі Z-звіту №1286 від 06.09.2015 готівкової виручки в сумі 51 123, 96 грн. в Книзі обліку розрахункових операцій (КОРО) №р/6, зареєстрованій на АЗС 13/059, розташованій за адресою: Львівська область, Золочівський р-н, м. Золочів, а/д Львів-Кіровоград-Знам'янка, км. 65+200 (праворуч).

Представник позивача, в свою чергу, наголошує, що відповідний запис про службову видачу 51 123,96 грн. було внесено до Книги обліку розрахункових операцій (КОРО) - сторінки 24 та 25, але помилково оператором АЗС у КОРО зазначено іншу дату - 05.09.2015, замість 06.09.2015.

В тексті позовної заяви позивачем зазначено, що 06.09.2015 оператором АЗС публічного акціонерного товариства «Укрнафта» №13/059 було сім разів проведено операцію «службова видача» по 7 000, 00 грн. кожне та один раз проведено операцію «службова видача» на суму 2 123,96 грн., на загальну суму 51 123,96 грн., при цьому, відповідний запис про службову видачу було внесено до Книги обліку розрахункових операції. У подальшому на АЗС було проведено інкасацію грошових коштів на суму 51 123, 96 грн. двома частинами.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявні відповідні копії чеків «службова видача» №б/н від 06.09.2015 на суму 51 123, 00 грн., копії прибуткових касових ордерів №2482 - №2489 від 06.09.2015 на суму 51 123,96 грн.; витяг з касової книги (форма КО-4) за 06.09.2015, де вказано, зокрема номери прибуткових касових ордерів №2482 - №2489 про оприбуткування вилучених з РРО грошових коштів на суму 51 123, 96 грн.; копія фіскального Z-звіту №1286 від 06.09.2015, в якому відображена сума 51 123,96 грн., якими підтверджується службова видача 06.09.2015 грошових коштів в сумі 51 123,96 грн. та їх оприбуткування в книзі обліку. При цьому, відповідачем не наведено суду змістовних доказів на спростування факту оприбуткування готівки на суму 51 123,96 грн у касі підприємства, а технічна помилка в даті службової видачі: 05.09.2015 замість 06.09.2015 не доводить факт не оприбуткування позивачем готівки (стор. 139-157, том 8 справи).

Аналогічна ситуація склалась із встановленими на думку контролюючого органу несвоєчасного оприбуткування готівкових коштів в книгах обліку розрахункових операцій, в день їх фактичного надходження, зокрема:

- 26.04.2016 на підставі Z-звіту №0965 від 26.04.2016, який роздрукований о 0 год. 12 хв. за 25.04.2016 несвоєчасно оприбутковано готівкову виручку в сумі 24 740,87 грн. в КОРО №р/5 зареєстровану на господарську одиницю - АЗС 23/033 розташовану за адресою: Черкаська область, м. Канів, вул. Енергетиків, 12.

- 14.08.2015 на підставі Z-звіту №0041 від 13.08.2015 несвоєчасно оприбутковано готівкову виручку в сумі 33 060,59 грн. в КОРО №р/4, зареєстровану на господарську одиницю - АЗС 08/002 розташованою за адресою: Івано-Франківська область, Тисменицький р-н, с. Майдан, Калуське шосе, 4.

Однак, суд наголошує, що матеріали справи свідчать про зворотнє та містять докази своєчасного оприбуткування готівкових коштів на АЗС позивача, а саме: 26.04.2016 в КОРО №р/5, зареєстрованій на господарській одиниці - АЗС 23/033, розташованій за адресою: Черкаська область, м. Канів, вул. Енергетиків, 12 в сумі 24 750, 00 грн. та 14.08.2015 в КОРО №р/4, зареєстрованій на господарській одиниці - АЗС 08/002, розташованій за адресою: Івано-Франківська область, Тисменицький р-н, с. Майдан, Калуське шосе, 4 в сумі 33 060, 87 грн.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявна копія Книги обліку розрахункових операцій №р/5, в якій зазначено про те, що реєстратор розрахункових операцій не використовувався через збій в його роботі. Також в матеріалах справи наявна копія акта аналізу порушення звітності РРО від 26.04.2016, підписаний відповідальним сервісної служби та начальником АЗС, що підтверджує доводи представника позивача стосовно друку фіскального чеку із запізненням на 12 хвилин у зв'язку з тим, що у роботі РРО був збій, чого представниками відповідача під час судового розгляду справи не спростовано.

Так, матеріали справи містять докази того, що грошові кошти у розмірі 24 750, 00 грн., що були отримані 25.04.2016 від покупців на АЗС № 23/033 публічного акціонерного товариства «Укрнафта», були оприбутковані відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема копії чеків «службова видача» №б/н від 25.04.2016;копії прибуткових касових ордерів №501 - №504 від 25.04.2016 на суму 24 750,00 грн.; витяг з касової книги (форма КО-4) за 25.04.2016, де вказано, зокрема номери прибуткових касових ордерів №501 - №504 про оприбуткування вилучених з РРО грошових коштів на суму 24 750, 00 грн.; копія фіскального Z-звіту №0965, в якому відображена сума 24 750,00 грн.. Також наявні докази інкасації зазначених коштів.

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що уся сума коштів на АЗС№23/033 в розмірі 24 750, 00 грн. була оприбуткована публічним акціонерним товариством «Укрнафта» та передана до банківської установи, зворотного відповідачем під час судового розгляду справи не доведено.

Також не спростовано відповідачем і вчасне оприбуткування готівки в сумі 33 060,59 грн. в КОРО №р/4, зареєстрованій на господарську одиницю - АЗС 08/002 розташовану за адресою: Івано-Франківська область, Тисменицький р-н, с. Майдан, Калуське шосе, 4. Так, відповідний запис про службову видачу 33 060, 00 міститься у Книзі обліку розрахункових операцій (КОРО) на сторінках 36 та 37, копія якої наявна в матеріалах справи, однак помилково вказана дата 14.08.2015 на переконання суду не може свідчити про несвоєчасне оприбуткування готівки, в той час, як відповідні дії щодо оприбуткування коштів в сумі 33 060, 00 грн. підтверджуються іншими доказами по справі, зокрема такими, як чеки «службова видача», прибуткові касові ордери, витяг з касової книги, фіскальний Z-звіт.

В акті перевірки також зроблено висновок щодо неоприбуткування позивачем коштів в сумі 22 660, 57 грн. за 07.05.2015, оскільки був відсутній запис в розділі 2 Книги обліку розрахункових операцій (КОРО) на АЗС ПАТ «Укрнафта» № 08/001 (Івано-Франківська обл., Верховинський р-н, с. Ільці, присілок Флесівка та неоприбуткування готівкових коштів в сумі 29 234, 57 грн. за 27.07.2016 року, оскільки був відсутній запис в розділі 2 Книги обліку розрахункових операцій (КОРО) на АЗС ПАТ «Укрнафта» № 13/051 (Івано-Франківська обл., Жовківський р-н, с/р Річківська, а/д Львів - Рава-Руська, км 64+205 (ліворуч).

Позивачем в свою чергу, на підтвердження оприбуткування вказаних коштів та їх інкасацію надано суду: копії чеків «службова видача» №б/н від 07.05.2015 на суму 22 661,00 грн.; копії прибуткових касових ордерів №778 - №781 від 07.05.2015 на суму 22 661,00 грн.; витяг з касової книги (форма КО-4) за 07.05.2015, де вказано номери прибуткових касових ордерів №778 - №781 про оприбуткування вилучених з РРО грошових коштів на суму 22 661, 00 грн.; копію фіскального Z-звіту №0501, в якому відображена сума 22 661,00 грн.; копії чеків «службова видача» №б/н від 27.07.2016 на суму 29 234,57 грн.; копії прибуткових касових ордерів №806 - №808 від 27.07.2016 на суму 29 234,57 грн.; витяг з касової книги (форма КО-4) за 27.07.2016, де вказано номери прибуткових касових ордерів №806 - №808 про оприбуткування вилучених з РРО грошових коштів на суму 29 234, 57 грн.; копію фіскального Z-звіту № 0371, в якому відображена сума 29 234,57 грн..

Як вбачається з акта перевірки, підставою для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій є порушення пункту 2.6 Положення №637, а саме факт неоприбуткування готівкових коштів, натомість матеріали справи, зокрема, наведені вище пояснення та докази, надані позивачем свідчать, що публічним акціонерним товариством «Укрнафта» було в повній мірі та у відповідності до норм чинного на той період законодавства обліковано готівку та передано до установи банку. Так, платником податків було надано документи про здавання торгової виручки, які підтверджують, що отримані в касу підприємства гроші здавались до банку у встановлені законодавством терміни. Доказів на підтвердження протилежного контролюючим органом не представлено.

При цьому, з норми статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 №436/95 вбачається, що фінансові санкції можуть застосовуватися лише у разі встановлення факту неоприбуткування (неповного та/або несвоєчасного) оприбуткування готівки у касах підприємств, а не за порушення порядку ведення книги обліку розрахункових операцій, а тому технічна помилка не доводить факт неоприбуткування готівки у касі підприємства, і як наслідок спростовує правопорушення, за яке спірним податковим повідомленням-рішенням від 05.04.2018 № застосовані штрафні (фінансові) санкції.

Крім того, суд наголошує на правовій позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 20.03.2018 по справі №803/1397/17, де зазначено, що фінансові санкції, застосовані на підставі пункту 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» № 436/95 від 12.06.1995, у розумінні статті 238 та статті 239 Господарського кодексу України є адміністративно-господарськими санкціями, застосування яких можливе лише в межах строків, встановлених статтею 250 Господарського кодексу України.

Так, згідно зі статтею 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Однією із адміністративно-господарських санкцій може бути адміністративно-господарський штраф, який стягується із господарюючого суб'єкта до державного бюджету за порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської діяльності (стаття 239 Господарського кодексу України).

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені статтею 250 Господарського кодексу України, відповідно до частини першої якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції було прийняте 04.04.2018, тоді як порушення правил здійснення господарської діяльності за неоприбуткування (неповного прибуткування) готівки, мали місце у період з 14.08.2015 по 27.07.2016, тобто поза межами річного строку для застосування адміністративно-господарських санкцій за зазначені порушення, чого відповідачем під час судового розгляду справи не спростовано.

При цьому, твердження відповідача щодо незастосування в даному випадку приписів статті 250 Господарського Кодексу України судом відхиляються з огляду на вище зазначену практику Верховного Суду.

Так, відповідно до частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таке ж твердження закріплене і в частині шостій статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", де зазначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При цьому, суд також звертає увагу, що акт перевірки в частині неоприбутковування та несвоєчасного оприбутковання позивачем в Книзі обліку розрахункових операцій готівки в сумі 160 820, 56 грн. в день її фактичного надходження є взагалі необґрунтованим, не повним, не містить аналізу правопорушення, всіх фактичних обставин, а лише дублює дані облікових документів без проведення належного обґрунтування та встановлення порушення позивачем приписів чинного законодавства.

Крім того, необхідно зазначити, що під час судового розгляду справи, судом встановлено, що контролюючим органом було винесено два податкових повідомлення-рішення за однаковим номером, проте з різними сумами податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій, а саме: від 05.04.2018 №, де податкове зобов'язання складає 97 369, 00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 48 685, 00 грн. (Ренійський район в Одеській області) та від 05.04.2018 №, де податкове зобов'язання складає 41 734, 00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 20 867, 00 грн. (Роздільнянський район ГУ ДФС в Одеській області).

Відповідачем, в свою чергу, надано суду письмові пояснення з приводу встановлених зауважень щодо форми винесених податкових повідомлень-рішень та зазначено, що контролюючим органом було допущено помилку в податковому повідомленні-рішенні про визначення грошового зобов'язання по Ренійському району в Одеській області та вірним є наступний номер - №/1.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факти, визначені в абзацах 2-4 цього пункту.

Згідно абзацу сьомого пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Пунктом 58.2 статті 58 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015 №1204, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за №124/28254, з метою встановлення єдиного порядку надіслання податкових повідомлень-рішень платникам податків затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (далі по тексту - Порядок №1204).

Відповідно до пункту 8 Порядку №1204, при складанні податкового повідомлення-рішення йому присвоюється номер, який вноситься до реєстру, передбаченого пунктом 1 розділу IV цього Порядку, та складається з: порядкового номера у межах підрозділу, який склав податкове повідомлення-рішення, - перші 6 цифр номера; номера підрозділу, який склав податкове повідомлення-рішення, - наступні 4 цифри номера.

Наведені норми законодавства вказують на те, що кожному з виданих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень присвоюється власний номер, що складається з, щонайменше, 10 цифр.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, на підставі акта перевірки Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби було винесено два податкових повідомлення-рішення за одним і тим самим номером - №.

Наведене засвідчує порушення відповідачем порядку складання податкових повідомлень-рішень, визначених законодавством.

Вказане порушення може слугувати додатковою підставою для скасування наведених податкових повідомлень-рішень.

З урахуванням встановлених обставин проведення планової перевірки публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та правового регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки контролюючим органом було порушено порядок проведення планової перевірки позивача, що в свою чергу виключає правові наслідки такої, крім того, з метою всебічного розгляду справи, враховуючи також її складність, судом досліджено кожний окремий епізод правопорушення, зазначений в акті перевірки та встановлено, що відповідачем не було в повній мірі досліджено всі епізоди правопорушення, висновки акта є неповними, необґрунтованими, неточними та такими, що спростовуються матеріалами справи. Під час судового розгляду справи представниками відповідача не доведено правомірність висновків акта перевірки та прийнятих на його підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в кількості 410 штук.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 05.04.2018 №: , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , /1), , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , та від 04.04.2018 №.

Присудити здійснені Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (04053, м. Київ, провулок Нестерівський, 3-5, ) судові витрати у розмірі 616 700, 00 грн. (шістсот шістнадцять тисяч сімсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення виготовлено 16.01.2019.