Справа № 2540/2918/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/2918/18 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Епель О.В.,

Степанюка А.Г.,

при секретарі: Мідянці А.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідачів Бисикало Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання незаконними та скасування рішення і вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_5, звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати незаконними та скасувати рішення Чернігівської ОДПІ Головного управління ДФС України у Чернігівській області від 01.07.2016 № 140/13-03-20, рішення Головного управління ДФС України у Чернігівській області від 19.06.2018 № 1613/25-01-13-03 та вимогу Головного управління ДФС України у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.01.2018 № Ф-2515-17.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ним було подано до відповідача-2 звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації), у якому нараховано 3 515,80 грн єдиного внеску за найманих працівників. Вказану суму ним сплачено вчасно 12.01.2016, однак, як стало відомо пізніше, через помилку банківського працівника вказані кошти були зараховані на інший рахунок. Крім того, 29.02.2016 він повідомив відповідачів, що є інвалідом 3-ї групи та має право не сплачувати за себе єдиний соціальний внесок з 01.01.2016, не зважаючи на, йому неправомірно нараховані штрафні санкції та пеня.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушенням норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ФОП ОСОБА_5 належним чином не виконувались норми статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме, єдиний внесок за грудень 2015-вересень 2017 фактично сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від позивача, в якому той вказує на правильність судового рішення те необґрунтованість апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала і просила її задовольнити, в той час, як представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_5 09.01.2016 подав до Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за грудень 2015, у якому вказано суму ЄСВ - 3 515,80 грн, що підлягає сплаті.

12.01.2016 позивачем сплачено єдиний соціальний внесок за найманих працівників у розмірі 3 515,81 грн, що підтверджується квитанцією №14 від 12.01.2016.

Натомість, вказана сума помилково була зарахована банком на інший рахунок, про що свідчить лист завідувача відділення банка, направлений на адресу відповідачів.

29.02.2016 ФОП ОСОБА_5 направлено до ДПІ у м. Чернігові та ГУ ДФС у Чернігівській області повідомлення про те, що він є інвалідом 3-ї групи, отже, має право не сплачувати за себе єдиний внесок.

Рішенням від 01.06.2016 № 140/13-03-20 Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до ФОП ОСОБА_5 застосовано штрафні санкції у розмірі 1 137,60 грн та пеня у розмірі 161,54 грн.

Рішенням від 28.11.2017 № 1452/25-01-13-03 ГУ ДФС у Чернігівській області за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до ФОП ОСОБА_5 застосовано штрафні санкції у розмірі 11 848,61 грн та пеня у розмірі 1 966,10 грн.

Вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 16.01.2018 № Ф-2515-17 зобов'язано позивача сплатити 13 800,20 грн боргу зі сплати єдиного внеску.

Рішення від 28.11.2017 було оскаржене позивачем в адміністративному порядку та за результатами розгляду його скарги ДФС України прийнято рішення від 22.01.2018 № 873/М/99-99-11-02-02-75 про часткове скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 28.11.2017 № 1452/25-01-13-03 та зобов'язано ГУ ДФС у Чернігівській області винести та направити позивачу нове рішення.

На виконання зазначеного ДФС України Головним управлінням Державної фіскальної служби у Чернігівській області 19.06.2018 винесено рішення № 1613/25-01-13-03 про застосування штрафу в розмірі 11 848,61 грн за період з 21.01.2016 до 20.11.2017 та нараховано пеню у розмірі 1 941,50 грн.

Вважаючи вказані рішення та вимогу відповідачів незаконними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі, як суб»єкти владних повноважень, не довели суду правомірність своїх дій та рішень, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464 (далі - Закон №2464) (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктами 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності; особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями.

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464, платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону №2464 платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Згідно із ч.10 ст. 9 Закону №2464 днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів; у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

Відповідно до ст. 25 Закону №2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Відповідно до п.4 Р.VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вимога на сплату боргу (недоїмки) формується на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника фізичної особи).

Також, слід зазначити, що згідно з п. 3 розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування №449 від 20.04.2015р., фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) у випадку, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Як установлено судом, позивачем 12.01.2016 було сплачено визначену ним суму єдиного соціального внеску у розмірі 3 515,81 грн, про що свідчить копія квитанції № 14 від 12.01.2016, однак, грошові кошти були перераховані на інший рахунок з вини банку, що підтверджується листом завідувача відділення банка, направленого на адресу відповідачів 06.12.2017.

Положеннями статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» визначено, що переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Згідно з пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому, банк має забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Таким чином, виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, а у разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

При цьому, в такому випадку, ініціювання переказу вважається остаточно завершеним і за подальший переказ сум податкового зобов'язання відповідальність несе банк.

Відповідно до пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що порушення порядку зарахування до бюджету та державних цільових фондів податків і зборів при пред'явленні платником податків до установи банку платіжних доручень у встановлений строк, є виною банку.

З метою удосконалення оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджету та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881 (далі - Порядок №422).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ вказаного Порядку облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

З інтегрованої картки позивача вбачається (а.с. 50-138), що у зв'язку із обліковуванням за ним заборгованості 3 515,80 грн, яка, як установлено вище, відсутня, зарахуванням частини коштів, спрямованих на погашення поточних зобов'язань, спрямовувалась в рахунок погашення вказаної заборгованості, що має наслідком утворення у позивача заборгованості зі сплати поточних зобов'язань, що в подальшому мало наслідком зарахування податковим органом сплати коштів за поточними зобов'язаннями на погашення зазначеної заборгованості та утворенням нової заборгованості за поточними зобов'язаннями.

При цьому, за несвоєчасну сплату такої заборгованості позивачу також нараховувалась пеня та штраф, про що вказує сам відповідач у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність з боку позивача порушень щодо перерахування до бюджету єдиного соціального внеску у встановлений законом строк, як наслідок, відсутність підстав для нарахування штрафу та пені.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 312, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Постанова в повному обсязі складена 10.01.2019.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.В.Епель

А.Г.Степанюк