Справа № 540/2097/18
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/2097/18

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурія О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління з питань державного архітектурно - будівельного контролю Херсонської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування припису,-

В С Т А Н О В И Л А :

08 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати припис управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 18.12.2017 року на об'єкті будівництва "Реконструкція власного житлового будинку та сараю в житловий будинок без зміни геометричних розмірів в межах існуючих фундаментів: Херсонська область, м. Херсон, пров. Авіаторський, 3", замовник - ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що перевірка, за результатами якої складено оскаржуваний припис, проведена з порушенням встановленого порядку та процедури, а тому припис складено відповідачем неправомірно.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що актом позапланової перевірки задокументовано факт порушення позивачем містобудівного законодавства і з метою його усунення складено припис щодо приведення об'єкту будівництва позивача у відповідність до вимог містобудівного законодавства. Крім того відповідач зазначив, що позивача 26.12.2017 року притягнуто до адміністративної відповідальності, шляхом винесення постанови про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн., за порушення ч.1 ст. 96 КУпАП.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зокрема, апелянт зазначає, що пропуск строку звернення до суду є "незначним" в розумінні КАС України та Європейської судової практики, а тому залишення позову без розгляду є позбавленням права особи на доступ до правосуддя та захист свого порушеного права від органів влади. Крім того апелянт посилається на свою правову необізнаність та зазначає, що припис передала своєму адвокату лише 04.10.2018 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати припис відповідача від 18.12.2017 року, разом із клопотанням про поновлення строку на звернення до суду. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначила, що в січні 2018 року оскаржила до Херсонського міського суду Херсонської області постанову від 26.12.2017 року та будучи не обізнаною в галузі права вважала, що скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення є достатнім для скасування інших документів, винесених за результатами позапланової перевірки, зокрема оскаржуваного припису.

11 жовтня 2018 року Херсонським окружним адміністративним судом поновлено позивачу строк звернення до суду з цим позовом та відкрито провадження по справі.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року позову заяву залишено без розгляду.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з відсутності у позивача поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частинами 1 та 2 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За обставинами справи, копію оскаржуваного припису від 18.12.2017 року позивачем отримано 13 січня 2018 року, а отже строк на оскарження припису сплинув 14 червня 2018 року.

Звертаючись з даним позовом 08 жовтня 2018 року, ОСОБА_2 пропустила строк звернення до суду більше ніж на 3 місяці.

Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд, за заявою учасника справи, поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, обґрунтовуючи причини пропуску строку звернення до суду, зазначила про свою правову необізнаність. Крім того, апелянт зазначила, що 23 січня 2018 року вона звернулась до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 92/1173-1/01-22 від 26.12.2017 року, та вважала, що скасування цієї постанови є достатнім для скасування інших документів, винесених за результатом цієї перевірки, зокрема оскаржуваного припису.

Разом з тим, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що з наданого до суду договору про надання правової допомоги від 28.12.2017, який укладено між адвокатом Казанцевою Світланою Анатоліївною та громадянкою України ОСОБА_2, та ордеру серія ХС №015903 від 08.11.2017, вбачається факт того, що з грудня 2017 року позивач забезпечена правовою допомогою адвоката. В матеріалах справи також наявна довіреність, якою 28.12.2017 року позивач уповноважила ОСОБА_5 на представництво її інтересів, яка також має юридичну освіту, зокрема, вести її справи у судах.

Крім того, судова колегія критично ставиться до доводів апелянта, що консультацію з приводу оскарження припису вона отримала від адвоката лише 04.10.2018 року, оскільки підстав, які б перешкоджали отримати таку консультацію раніше позивачем не зазначено.

Відтак, наведені позивачем доводи на обґрунтування підстав для поновлення строку на звернення до суду не можуть бути визнанні поважними, оскільки позивач та її представники не були позбавлені можливості звернутися до суду з позовом в межах шестимісячного строку звернення до суду, проте таким правом не скористалися.

На підставі статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у пунктах 37 та 38 Рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», N 23436/03, пункти 22-23).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов'язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов'язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб'єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду, у зв'язку із відсутністю поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 316, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 16 січня 2019 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко