Справа № 1240/2686/18
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2019 року справа №1240/2686/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року (у повному обсязі складено 10 жовтня 2018 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області) у справі № 1240/2686/18 (головуючий 1 інстанції суддя Пляшкова К.О.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, скасування частини протоколу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2018 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач) , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 4 протоколу № 69 від 06.07.2018 року комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у неприйнятті рішення після надходження документів відносно нього про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975;

- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення йому одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, з урахуванням викладених у мотивувальній частині рішення суду висновків (а.с. 4-6).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 4 протоколу від 06 липня 2018 року № 69.

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, з урахуванням викладених у мотивувальній частині рішення суду висновків.

У задоволенні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України, яка полягає у неприйнятті рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 52-57).

Відповідач з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що Міністерство оборони СРСР ніколи не було органом управління для прикордонних військ, оскільки керівництво прикордонними військами здійснювалося Комітетом державної безпеки СРСР та підпорядкованим Комітету Головним управлінням Прикордонних військ; витяг з протоколу ЦВЛК Міноборони № 274 від 02.04.2009 року не може бути належним та допустимим доказом внаслідок порушення визначеної законодавством процедури прийняття рішення та його прийняття за відсутності необхідних повноважень (замість ЦВЛК Держприкордонслужби); при вирішенні питання щодо наявності права та щодо порядку і розміру призначення і виплати одноразової грошової допомоги позивачу необхідно керуватися законодавством, що діяло на день первинного встановлення інвалідності; посилається на абз. 3 п. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги; посилається на пп. 6 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та вказує на те, що позивач був звільнений з лав Збройних Сил у 1987 році, а інвалідність була підтверджена у 2017 року, тобто в рази більше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, то у позивача право на отримання одноразової грошової допомоги відсутнє.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до приписів ч. 3 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, заслухав суддю доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у період з 31.08.1985 по 22.05.1987 проходив військову службу і брав участь в бойових діях в Республіці Афганістан у складі діючої армії, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, довідки Первомайсько-Попаснянського об`єднаного міського військового комісаріату Луганської області від 24 лютого 2009 року № 4/1756, військового квитка НОМЕР_2 , виданого Первомайським об`єднаним військовим комісаріатом Ворошиловградської області 24 квітня 1985 року (а.с. 7-9, 13, 15-17).

Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв від 02 квітня 2009 року № 274 поранення голови, закрита черепно-мозкова травма, контузія рядового запасу ОСОБА_1 та їх наслідки пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії (а.с. 14).

Дослідженням копій посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого позивачу 30.11.2017, довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 29.11.2017 серії 12 ААА № 509779, виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки від 29.11.2017 серії 12 ААА № 509779, довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 14.12.2016 серії 12 ААА № 441869 встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи інвалідності з 23.11.2016, причина інвалідності: поранення голови, закрита черепно-мозкова травма, контузія та їх наслідки пов`язані з виконанням військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії. Повторним оглядом підтвердженого ІІІ групу інвалідності та причину інвалідності з 01.12.2017 (а.с. 10-12).

Позивач звернувся до Луганського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України із заявою та пакетом документів, необхідним для виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії, за наслідками розгляду яких Луганським обласним військовим комісаріатом складено висновок від 31 травня 2018 року № ВСЗ-582/ОГД-167 щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (а.с. 18).

Дослідженням вказаного висновку встановлено, що командування вважає, що ОСОБА_1 має право на отримання зазначеної грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Листом Луганського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України від 17 липня 2018 року № ВСЗ-719/ОГД-167 повідомлено позивача про рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийняте за результатами розгляду документів позивача, запропоновано позивачу звернутися до Державної прикордонної служби України (а.с. 20).

Згідно копії витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 06 липня 2018 року № 69 встановлено, що у пункті 4 цього протоколу зазначено, що розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги рядовому в запасі ОСОБА_1 (а.с. 22).

Єдиною підставою для відмови вказано, що на день звільнення з військової служби заявник проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР, Міністерство оборони України не здійснювало розрахунок під час звільнення ОСОБА_1 з Прикордонних військ КДБ СРСР. З посиланням на пункт 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, пункт 6 статті 16-3, статтю 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.

Спірним питання даної справи є правомірність підстав відмови відповідача позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ).

Статтею 16 Закону 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) закріплено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою наведеної норми передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок № 975).

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Пунктом 3 Порядку № 975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що моментом виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, тобто, станом на 23.11.2016.

Відповідно до п. 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.

Згідно пункту 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Аналіз вищезазначених норм законодавства вказує, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження незалежно від часу настання інвалідності, що спростовує доводи апелянта в зазначеній частині.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Слід зауважити, що Порядок № 975 не визначає який саме документ (медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, висновок експерта, протокол військово-лікарської комісії, довідка МСЕК тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що таким документом є рішення Центральної військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, викладене у формі протоколу від 02.04.2009 № 274, яке засвідчує відсутність в діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання. У свою чергу, саме відповідач у цій справі, як уповноважений суб`єкт владних повноважень, зокрема, використовуючи архівні матеріали, зобов`язаний довести протилежне, а саме те, що позивач отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинив собі тілесні ушкодження.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Пунктом 13 Порядку № 975 визначено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з пунктом 15 Порядку № 975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Як вже зазначалось, Міністерство оборони України відмовило позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги та повернуло документи виключно з підстав відсутності у позивача права на отримання вказаної допомоги через те, що особам, які звільнилися з Прикордонних військ, виплата одноразової допомоги не здійснюється Міністерством оборони України.

Суд не погоджується з вказаними підставами відмови виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини першої Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21 березня 1989 року № 10224-ХІ Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ прикордонні, внутрішні і залізничні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року № 1431-XII Про військові формування на Україні всі військові формування, дислоковані на території республіки, підпорядковано Верховній Раді України, утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних Сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної Ради, Кабінету Міністрів і Національного банку України.

Статтею 4 Закону України Про правонаступництво України від 12 вересня 1991 року № 1543-XII визначено, що органи держави влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

Разом з тим, станом на час проходження позивачем військової служби та отримання поранення прикордонні війська входили до складу Збройних Сил СРСР.

Отже, беручи до уваги, що позивач проходив службу саме у Збройних Силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, то в силу статті 16 Закону № 2011-ХІІ і Порядку № 975 обов`язок для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на Міністерство оборони України.

Аналогічна правова позиція у подібних відносинах викладена у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 825/551/16 (реєстраційний номер судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72089020), від 21 серпня 2018 року у справі № 642/5757/17 (реєстраційний номер судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 76035438) та від 06 вересня 2018 року у справі № 644/5447/16-а (реєстраційний номер судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 76307569).

Отже, з урахуванням наведеного, доводи апелянта стосовно того, що причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у позивача повинна визначати відповідна штатна ЦВЛК Держприкордонслужба, є необгрунтованим.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у прийнятті рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Що стосується всіх інших обставин, на які посилається апелянт та які відсутні у рішенні про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, суд не надає їм правової оцінки з таких підстав.

У пункті 58 рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04), зокрема, зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінка на відповідність рішення вищевказаним критеріям надається судом виходячи з його змісту. Таким чином, всі обставини та мотиви, з яких суб`єкт владних повноважень виходив відмовляючи позивачу у виплаті допомоги, мають бути зазначені у самому рішенні. Всі інші обставини, які відсутні у рішенні та на які посилається відповідач є нічим іншим ніж припущеннями.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зважаючи, що рішення відповідача про відмову у призначенні грошової допомоги позивачу, яке оформлено пунктом 4 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 06 липня 2018 року № 69, є необґрунтованим, то суд вважає за необхідне визнати таке рішення протиправним та скасувати.

З огляду на п. 13 Порядку № 975, наданий позивачем разом із заявою про призначення одноразової грошової допомоги пакет документів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, з урахуванням викладених у мотивувальній частині рішення суду висновків.

Що стосується вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у неприйнятті рішення про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, то у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року у справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Зважаючи на обставини справи, враховуючи наявність рішення відповідача про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, суд дійшов висновку про відсутність з боку відповідача будь-якої бездіяльності.

Крім того, судом встановлено, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні грошової допомоги, а не з діями (бездіяльністю), які вчиняє відповідач.

Відповідно, достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування такого рішення, а також зобов`язання відповідача до вчинення певних дій.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, оскільки вони суперечать чинному законодавству та не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав у частковому задоволені позовних вимог.

З врахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін рішення суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 1240/2686/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений та підписаний 14 січня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г.М. Міронова

Судді: Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко