Справа № 540/2329/18
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2329/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Морської Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій щодо надання відмови у виплаті одноразової грошової допомоги протиправними та зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі-відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі-відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідачів щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби;

- зобов`язати Міністерство оборони України виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, у зв`язку зі встановленням III групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 27.11.2017 р.

Ухвалою від 15.11.2018 року відкрито спрощене позовне провадження в справі та призначено судове засідання на 12.12.2018 року.

Ухвалою від 12.12.2018 року судове засідання відкладено до 14.01.2019 року о 10:30 год., у зв`язку із неявкою сторін по справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час виконання обов`язків військової служби позивач отримав травму, яка спочатку призвела до втрати 10% та 25 % професійної працездатності, а в подальшому до встановлення третьої групи інвалідності, у зв`язку з чим вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі абз. 1 п. 4 ст.16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». З метою отримання вказаної одноразової допомоги, позивач звернувся до Міністерства оборони України з відповідною заявою, однак рішенням комісії відповідача-1, оформленого протоколом № 37 від 06.04. 2018 позивачу відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки ІІІ група інвалідності йому встановлена понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Позивач не погоджується із таким рішенням відповідача, оскільки вважає, що набув право на отримання одноразової грошової допомоги з моменту первинного встановлення йому інвалідності, саме з 27.11.2017 року, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму. На підставі викладеного просить задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі у порядку письмового провадження.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідач -1 вдруге не з`явився до суду, не повідомивши про причини неявки. 12.12.2018 року подав до суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого не погоджується із вимогами позивача з наступних підстав. Пунктом 4 статті 16-3 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Також, аналогічні норми містить Постанова КМУ від 25.12.2013 №975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Відповідач стверджує, що позивачу III група інвалідності встановлена понад дворічний термін після встановлення ступеня працездатності (первинне встановлення ступеня працездатності 18.05.2015 р., встановлення інвалідності 27.11.2017 р.). Також зазначає, що компенсаційні суми, у зв`язку із встановленням 10 % та 25% втрати працездатності, позивачу були виплачені, а тому підстав для виплати одноразової грошової допомоги немає. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідач-2 (отримав повістку про виклик до суду 19.11.2018р.) не забезпечив вдруге явку свого представника в судові засідання 12.12.2018р. та 14.01.2019 р., не повідомивши причини неявки та не надіславши відзиву на позов.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 205 КАС).

За таких обставин суд розглядає адміністративну справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Із довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 16.01.2015 року № 309 слідує, що 18.11.2014 року під час виконання бойового завдання в зоні проведення антитерористичної операції в м. Донецьк, солдат ОСОБА_1 отримав множинні вогнепальні поранення м`яких тканин лівого стегна, лівої поперекової ділянки та лівої підлопаткової ділянки . Травми, пов`язані із виконанням обов`язків військової служби.

18.05.2015 року за результатами огляду медико-соціальною експертною комісією (далі МСЕК) ОСОБА_1 встановлено 10 % втрати професійної працездатності без встановлення інвалідності, відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААА № 004502.

Відповідно до довідки від 17.10.2016 року серія 10 ААА № 120607 позивачу визначено 25 % втрати професійної працездатності без встановлення інвалідності, у зв`язку із травмою пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 675947 від 27.11.2017, при первинному огляді позивачу встановлено третю групу інвалідності з 27.11.2017, причиною є травма, так, пов`язана із виконанням обов`язків військової служби. Дата чергового переогляду - 27.11.2018 р.

16.02.2018 року позивач звернувся із заявою до військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з призначенням ІІІ групи інвалідності.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.06.2018 № 6/2/2252 позивачу повідомлено, що Департаментом фінансів Міністерства оборони України прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, яке оформлене протоколом засідання комісії №37 від 06.04.2018 р.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.04.2018 р. № 37, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що згідно з абз.2 п. 4 ст.16-3 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі зміни ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Позивачу групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності.

Крім того, відповідач зазначає про те, що ОСОБА_1 нарахована та виплачена грошова допомога, у зв`язку із встановленням 10% та 25% втрати працездатності в сумі 25375,00 грн., що не заперечується позивачем.

Вважаючи відмову безпідставною, та такою, що не відповідає нормам чинного законодавства, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку законності такої відмови, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини п`ятої статті 17 Конституції України обумовлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII.

У відповідності до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У частині першій статті 16 Закону № 2011-XII закріплено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини 2 ст. 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до частини першої статті 16-2 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема, 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - постанова № 975), яка набрала чинності 24.01.2014.

Приписами п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII встановлено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Аналогічна норма передбачена пунктом 8 Постанови № 975.

Відтак, зазначеними вище нормами Закону № 2011-XII та Порядку №975 визначено, що у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Судом встановлено, що у 2015, 2016 р.р. військово-лікарською комісією проводився медичний огляд позивача, за результатами якого ОСОБА_1 встановлено 10% та 25 % втрати професійної працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми отриманої під час виконання обов`язків військової служби.

27.11.2017 р. МСЕК встановила позивачу III групу інвалідності, у зв`язку із травмою пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, тобто понад дворічний термін після встановлення 10% та 25% втрати професійної працездатності.

Однак, відповідно до довідки серії 12 ААА № 675947 III група інвалідності позивачу встановлена вперше при первинному огляді 27.11.2017 р., а тому обмеження передбачене п. 8 Порядку № 975 та абз.2 п.4 ст.16-3 Закону 2011-XII не застосовується.

Також, суд зазначає, що Закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі Закон №1774-VІІІ), яким було доповнено п.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється, набрав чинності з 01.01. 2017 року.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в силу статті 58 Конституції України, норма Закону № 1774-VІІІ, яка набрала чинності 01.01.2017 року, на спірні правовідносини не розповсюджується. Застосування даної норми стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності з 27.11.2017 року і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом в постанові від 20.03.2018 по справі №295/3091/17.

Також, слід зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 року № 5-рп/2002).

Таким чином, суд дійшов висновку, що твердження відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки закінчився дворічний строк після первинного встановлення втрати працездатності, є помилковими.

Інших підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в п.43 рішення Комісії, оформленого протоколом № 37 від 06.04.2018 р., не наведено.

При цьому, суд зазначає, що встановлення III групи інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною із виконанням обов`язків військової служби є підставами для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі передбаченому ч.1 ст. 16-2 Закону № 2011-XII, а саме в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що комісія Міністерства оборони України, відмовляючи позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, діяла всупереч нормам чинного законодавства.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, у яких обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх доказів, які б спростовували твердження позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Враховуючи всі обставини та матеріали справи, норми законодавства та доводи сторін, суд приходить до висновку, що належним захистом порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування п.43 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.04.2018 р. № 37, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому інвалідності 3 групи з 20.11.2017, внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Також, суд вважає за можливе зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, у зв`язку із встановленням йому інвалідності 3 групи з 27.11.2017 року, внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 року, а не на час встановлення інвалідності як просить позивач, з урахуванням раніше виплачених сум.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись статтями 9, 14, 73 -78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 382 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 43 рішення Міністерства оборони України (Повітрофлотський пр-т, 6, м.Київ,03168, код ЄДРПОУ - 00034022) про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп - НОМЕР_1 ) в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності III групи з 27.11.2017, внаслідок поранення (травм), пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби, з урахуванням раніше виплачених сум страхування, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.04.2018 р. № 37.

Зобов`язати Міністерство оборони України (Повітрофлотський пр-т, 6, м.Київ,03168, код ЄДРПОУ - 00034022) призначити та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп - НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності III групи з 27.11.2017, внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 р., відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Морська Г.М.

кат. 112030500