Справа № 826/2878/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2878/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про:

1) визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у розгляді документів та не наданні статусу учасника бойових дій;

2) зобов`язання відповідача провести засідання міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та на підставі поданих документів надати статус учасника бойових дій;

3) зобов`язання видати посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року в задоволенні даного адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент звернення позивача із заявою про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 були відсутні нормативні акти, які б регулювали порядок визнання учасниками бойових дій та надання статусу учасника бойових дій особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції. Міжвідомча комісія при Службі не наділена правом розглядати документи щодо надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , оскільки він не належить до категорії осіб, щодо яких міжвідомча комісія взагалі приймає рішення про надання такого статусу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування скарги позивач зазначив, що єдиним органом держави, уповноваженим вирішити питання щодо статусу учасника бойових дій є Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшло.

У судовому засіданні представник позивача доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав. Представник відповідача проти задоволення скарги заперечував, наполягав на законності оскаржуваного рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 01 червня 2016 року №17дск ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається залученим до проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях з підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в Донецькій та Луганській областях з 05 жовтня 2014 року, строком на одну добу.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року у справі №761/17417/17 встановлено факт участі ОСОБА_1 у бойових діях на захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, прийняття безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення в період з 15 травня 2014 року по 05 жовтня 2014 року у населених пунктах поблизу села Піски Ясинуватського району Донецької області.

12 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції із заявою про надання йому статусу учасника бойових дій.

Листом від 25 квітня 2017 року №1746/02/05.1-17 відповідач повідомив позивача, що ні він, ні міжвідомча комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що утворена при ньому, не наділені повноваженнями розглядати питання про встановлення позивачу статусу учасника бойових дій.

09 листопада 2017 року, позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про надання статусу учасника бойових дій, в якій просив розглянути подані ним документи, що підтверджують його безпосередню участь в антитерористичній операції та надати статус учасника бойових дій.

За результатами розгляду вказаної заяви листом від 22 листопада 2017 року №4820/03/05.1-17 відповідачем повторно відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій з тих же підстав, та роз`яснено, що у разі включення добровольчого формування, у складі якого позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, він матиме право звернутися до відповідної відомчої комісії для встановлення статусу учасника бойових дій.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

ОСОБА_1 з 15 травня 2014 року по 05 жовтня 2014 року приймав участь в бойових діях по визволенню України від сепаратистів та російських регулярних військ в зоні проведення антитерористичної операції (АТО) у лавах Добровольчого Українського Корпусу «Правий Сектор».

У вказаний період позивач проводив з іншими військовослужбовцями операції у таких населених пунктах: с. Нетайлове, Ясинуватський район; м. Красногорівка, Мар`їнського району; м. Авдіївка; с. Степанівка, Шахтарський р-н.; Савур-Могила; м. Мар`їнка; с. Піски, Ясинуватський р-н., Донецької обл.

За участь в бойових діях позивач був нагороджений численними нагородами, а саме: нагороджений «Всеукраїнською спілкою ветеранів АТО» Почесною медаллю «За поранення в бою»; наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України ОСОБА_2 відзначений почесним нагрудним знаком «За взірцевість у військовій службі» III ступеня; нагороджений Всеукраїнським об`єднанням «КРАЇНА» знаком народної пошани хрестом «За поранення в бою».

Зміст статусу ветеранів війни, учасників бойових дій, соціальних пільг, які належать названим особам, а також органи, яким надано право визначати порядок надання названих статусів передбачено у Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно статті 5 цього Закону учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно пункту 20 частини 1 статті 6 цього Закону учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначає Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 (далі по тексту Порядок).

Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що статус учасника бойових дій надається особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування згідно з переліком, визначеним Антитерористичним центром при СБУ та Генеральним штабом Збройних Сил, були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Згідно з вимогами пункту 2-1 Порядку особам, які брали участь у виконанні бойових (службових) завдань в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, у проведенні розвідувальних заходів, що підтверджено оперативним штабом з управління антитерористичною операцією, а також які отримали поранення, контузії, каліцтва, що унеможливило подальше виконання ними відповідних завдань (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), статус учасника бойових дій надається незалежно від кількості днів залучення їх до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 413 підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення: витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Пунктом 5 Порядку зокрема передбачено, що рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС; міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.

Як свідчать пояснення сторін, інших суб`єктів владних повноважень, до компетенції яких віднесено розгляд питання щодо надання статусу учасника бойових дій, діючим законодавством не визначено.

Згідно підпункту 1 пункту 3 розділу І Положення про міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 10 листопада 2014 року №867 (далі по тексту Положення) Міжвідомча комісія приймає рішення, зокрема, про надання (позбавлення) статусу учасника бойових дій особам (осіб), які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, в разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.

Основним завданням Міжвідомчої комісії є надання статусу учасника бойових дій особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що надалі такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Пунктом 5 розділу ІІ Положення про міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій встановлено, що Міжвідомча комісія приймає рішення в місячний строк із дня надходження документів.

Як вбачається з вищевказаного Положення, комісія може прийняти рішення як про надання статусу учасника бойових дій, так і про відмову в наданні такого статусу.

З урахуванням особливих обставин даної справи, колегія суддів вважає, що витяг з наказу Першого заступника Голови Служби - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, генерал-лейтенанта Малікова В. «Про залучення до проведення антитерористичної операції» № 17 дек від 01 червня 2016 року та наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України ОСОБА_2 про відзначення мене почесним нагрудним знаком «За взірцевість у військовій службі» III ступеня видані офіційними державними органами та містять достатні докази про безпосередню участь позивача у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення та є прямою підставою для визнання його учасником бойових дій відповідно до абзацу 2 пункту 2 і та пункту 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення № 413.

Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції стверджує, що для визнання особи учасником бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» необхідне поєднання двох умов: 1) безпосередня участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення, перебуваючи в районах антитерористичної операції у період її проведення; 2) включення добровольчого формування, у складі якого особа брала безпосередню участь в антитерористичній операції, до складу Збройних Сил України, МВС, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органах.

З огляду на отриману від відповідача відмову, позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва про встановлення факту участі в бойових діях. Суд задовольнив відповідну заяву та 17 жовтня 2017 року своїм рішення по справі № 761/17417/17 визнав факт участі позивача в бойових діях на захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Надалі, при повторному зверненні з заявою до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про надання статусу учасника бойових дій, позивачу знов було відмовлено в наданні такого статусу. При цьому, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників Антитерористичної операції не розглянула документи по заяві позивача на міжвідомчій комісії щодо надання статусу учасника бойових дій по суті, а надала лише формальну відписку.

Між тим, згідно пункту 15 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 200 від 07 травня 2015 року, у разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає зберіганню разом з іншими документами.

Підрозділ в якому позивач перебував та брав участь у бойових діях для захисту територіальної цілісності та незалежності країни дійсно не увійшов до складу ні одного з відомчих формувань, зазначених у п.19 статті 66 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Разом з тим, участь добровольчих формувань в особливий період, в тому числі Добровольчого Українського Корпусу «Правий Сектор» в антитерористичній операції в районах проведення АТО, на боці сил АТО, в установленому законом порядку не була заборонена. З боку держави відсутні були обмеження або заборона щодо участі відповідних добровольчих формувань під час антитерористичної операції в районах проведення АТО на боці сил АТО, а навпаки такі добровольчі формування допущені до участі в антитерористичній операції в районах проведення АТО на боці сил АТО.

З урахуванням наведеного та принципу пропорційності, участь позивача в бойових діях в зоні антитерористичної операції є ґрунтовною та беззаперечною підставою для надання йому статусу учасника бойових дій. Так, ОСОБА_1 має всі необхідні документи для підтвердження факту його участі в бойових діях у добровольчому батальйоні. Те, що добровольчий батальйон не був включений до складу ВМС, ЗСУ тощо не є підставою для відмови позивачу в наданні статусу учасника бойових дій.

Разом з тим, особи, які були зараховані в інші військові формування, а також з числа яких були сформовані спеціальні підрозділи територіальної оборони, і які були залучені державними або громадськими організаціями або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичній операції, добровільно захищаючи незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України, але не входили до складу формувань, визначених у п.19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», на теперішній час не мають чітко визначеного юридичного статусу, законодавчо не врегульовано вирішення питання надання їм статусу учасника бойових дій.

Відповідно до ч.7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права, де кожна держава, яка бере участь у цьому Пакті, зобов`язується забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні (стаття 2).

На підставі статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом юридичного захисту необхідно розуміти рішення, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 статті 8 КАС України).

Необхідно зазначити, що від надання позивачу статусу учасника бойових дій залежить виникнення, зміна та припинення його особистих та майнових прав як фізичної особи. При цьому, життя та здоров`я людини визнаються найвищими соціальними цінностями на рівні Конституції України - Основного Закону України (стаття 3 Конституції України) та на міжнародному рівні.

Розбудовуючи правову державу та втілюючи принцип верховенства права в правову систему України, враховуючи, що захист Вітчизни є конституційним обов`язком громадянина, який позивач, ОСОБА_1 , сумлінно виконав, стоячи на рубежі захисту конституційного ладу, суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України, Держава повинна визнати його права як людини, громадянина та учасника бойових дій. Факт участі позивача в бойових діях під час проведення антитерористичної операції в Донецькій області підтверджується вищезазначеними доказами, які є достатніми підставами для надання йому статусу учасника бойових дій.

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що чинним законодавством не передбачено механізм надання статусу учасника бойових дій добровольцям, тому необхідно взяти до уваги пункт 15 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та ч. 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, що надають усі законні підстави для надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Отже, є всі переконливі аргументи вважати, що в даній справі має місце бездіяльність Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників Антитерористичної операції.

В Україні діє принцип верховенства права, у відповідності до якого людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Перебуваючи в зоні АТО та ризикуючи власним життям і здоров`ям, позивач мав законні сподівання бути визнаним державою учасником бойових дій.

Колегія суддів в розумінні принципу верховенства права вважає викладену вище позицію суб`єкта владних повноважень неприпустимою.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року зазначив, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Таким чином, є всі підстави для обмеження дискреційних повноважень шляхом зобов`язання відповідача вчинити конкретні дій, зокрема, врахування верховенства права, законності, розумності, справедливості, моралі, та зобов`язання Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників Антитерористичної операції провести засідання міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та на підставі поданих позивачем документів надати йому статус учасника бойових дій.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано належних та допустимих доказів щодо відсутності у позивача права на отримання статусу учасника бойових дій, що призвело до порушення права позивача та неможливості усунення вказаного порушення саме відповідачем.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, враховано не всі обставини справи, тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відтак, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Згідно п. 2 ч. 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції щодо відмови у розгляді документів та не наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .

Зобов`язати Державну службу України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції провести засідання міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та на підставі поданих документів надати статус учасника бойових дій ОСОБА_1 .

Зобов`язати видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.