Справа № 2а-9145/09/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2019 року

м. Київ

справа №2а-9145/09/2670

адміністративне провадження №К/9901/1929/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2013 (суддя - Кармазін О.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2014 (судді - Старова Н.Є, Файдюк В.В., Чаку Є.В.) у справі за позовом ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4.) до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі - ДПІ) про скасування податкових повідомлень -рішень,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ДПІ про скасування податкового повідомлення-рішення від 09.02.2009 № /0 та податкових повідомлень-рішень, прийняті ДПІ у порядку адміністративного оскарження, від 06.03.2009 № /1, від 07.05.2009 № /2, від 09.06.2009 № /3, якими товариству збільшено суму податкового зобов'язання з доходів найманих працівників на 31`642,94 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що сума доходу від продажу корпоративних прав - майнового паю, який був одержаний в обмін на приватизаційний сертифікат, отриманий відповідно до закону, не включила до оподатковуваного доходу в силу положень підпункту "б" підпункту 9.6.8. пункту 9.6 "Про податок з доходів фізичних осіб" статті 9 Закону України від 22.05.2003 № 889-IV (чинного на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 889-IV).

Справа розглядалась судами неодноразово.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 27.10.2009 у задоволені адміністративного позову відмовив.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 13.07.2010 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2009 скасував та позовні вимоги задовольнив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 18.09.2013 № К-26664/10 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2009 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2010 скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення, касаційний суд виходив з того, що: відповідно до положень Закону № 889-IV від оподаткування звільняється лише дохід від продажу інвестиційних активів, які припадають на частку в статутному фонді емітента, яка сформована за рахунок приватизаційних майнових сертифікатів; податковий орган неправильно застосував передбачену підпунктом 4.3.18 пункту 4.3 статті 4 Закону України № 889-IV пільгу при обчисленні суми податку з доходів фізичних осіб та не врахував збільшення вартості всього паю; частка доходу, яка не включається до оподатковуваного доходу від продажу паю, складається, зокрема, з вартості приватизаційних майнових сертифікатів, збільшеної за рахунок індексації; аналогічно, збільшення статутного фонду емітента на сукупну номінальну вартість нарахованих дивідендів збільшує вартість частки окремого платника. При цьому відбувається пропорційне збільшення обох часток - як тієї, дохід від продажу якої не входить до складу оподатковуваного доходу, так і тієї, вартість придбання якої є витратами платника та на суму яких має зменшуватися оподатковуваний дохід. Окрім того, касаційний суд зазначив, що судами помилково залишено поза увагою, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято без урахування пункту 9.6 статті 9 Закону України № 889-IV, яким врегульовано особливості оподаткування інвестиційного прибутку.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 28.05.2014 залишив без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2013 про задоволення позову.

ДПІ подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2014, у якій посилаючись на порушення судами норм матеріального права, зокрема підпункту 4.3.18 пункту 4.3 статті 4, підпункту 9.6.2 пункту 9.6 статті 9 Закону № 889-IV, та невідповідність судових рішень висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Вищого адміністративного суду України від 18.10.2012 № К-11528/10, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та у задоволенні позову відмовити.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 25.06.2014 № К/800/33269/14 відкрив касаційне провадження у цій справі.

Позивач не реалізував своє процесуальне право щодо подання заперечень на касаційну скаргу відповідача.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд ухвалою від 09.01.2019 прийняв касаційну скаргу ДПІ до провадження та визнав за можливе розглянути справу у попередньому судовому засіданні.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача та дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Суди попередніх інстанцій встановили, що за поданою декларацією про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2006 року, позивач задекларував дохід від продажу майнового паю в сумі 785`598,70 грн, в тому числі 266`189,59 грн - витрати, 519`409,11 грн - оподаткований дохід, та належний до сплати податок у сумі 67`523,18 грн.

Фактично доходи у зазначеній сумі отримані позивачем від продажу майнових прав у вигляді паю в пайовому (статутному) фонді Колективного підприємства "Київський колективний завод безалкогольних напоїв "Росинка"", первинна вартість якого станом на 31.12.1993 складала 1`033`616,00 крб (10,33 грн). Вказаний пай був сформований за рахунок наступних джерел: за рахунок власних коштів - 25`000,00 крб (0,25 грн), що складає 2,42%; приватизаційний майновий сертифікат неповнолітніх дітей - 60`000,00 крб (0,60 грн), що складає 5,8%; приватизаційний майновий сертифікат власника паю - 30`000 крб (0,30 грн), що складає 2,9%; розподіл вартості майна, придбаного в умовах оренди - 144`219,00 крб (1,44 грн), що складає 13,95%; розподіл прибутку, направленого на викуп заводу при приватизації - 774`397,00 крб (7,74 грн), що складає 74,92%.

Ці обставини підтверджуються довідкою Колективного підприємства "Київський колективний завод безалкогольних напоїв "Росинка"" від 15.03.2007 № 36.

Крім того, згідно з даними довідки заводу у період 1994 - 2006 років збільшення паю відбувалось за рахунок: внесок з дивідендів - 880,32 грн, розподіл прибутку заводу 117 046,10 грн, приріст паю за рахунок індексації основних засобів - 39182,99 грн; персональний пай на дату відчуження становив 157`119,74 грн.

Вказані обставини відповідачем не спростовані.

За результатами перевірки декларації позивача ДПІ дійшла висновку, що сума загального оподаткованого доходу становила 762`816,34 грн, відповідно сума податку, належна до сплати у бюджет, складає 99`166,12 грн, що стало підставою для визначення позивачу податкового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 31`642,94 грн (основний платіж) (99`166,12 грн - 67`523,18 грн) згідно з податковими повідомленнями - рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір.

Відповідно до підпункту 4.2.13 пункту 4.2 статті 4 Закону № 889-IV до складу загального місячного оподатковуваного доходу включається інвестиційний прибуток від здійснення платником податку операцій з цінними паперами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 4.3.3 та 4.3.17 цієї статті (а саме: сума доходів, отриманих у вигляді процентів платником податку від розміщення ним коштів у цінні папери, емітовані Міністерством фінансів України, виграші у державну лотерею (підпункт 4.3.3), та дивіденди, які нараховуються на користь платника податку у вигляді акцій (часток, паїв), емітованих юридичною особою-резидентом, що нараховує такі дивіденди, за умови, коли таке нарахування ніяким чином не змінює пропорцій (часток) участі всіх акціонерів (власників) у статутному фонді емітента, та внаслідок чого збільшується статутний фонд такого емітента на сукупну номінальну вартість таких нарахованих дивідендів (підпункт 4.3.17)).

Згідно з підпунктом 4.3.18 цієї ж статті до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку не включаються сума доходу, отриманого платником податку внаслідок відчуження акцій (інших корпоративних прав), одержаних ним у власність в процесі приватизації в обмін на приватизаційні компенсаційні сертифікати, безпосередньо отримані ним як компенсація суми його внеску до установ Ощадного банку СРСР або до установ державного страхування СРСР, або в обмін на приватизаційні сертифікати, отримані ним відповідно до закону, а також сума доходу, отриманого таким платником податку внаслідок відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв), майнових паїв, безпосередньо отриманих ним у власність у процесі приватизації згідно з нормами земельного законодавства.

За змістом наведеної норми податкова пільга застосовується виключно до тих акцій (корпоративних прав), що набуті платником податку в обмін на приватизаційні компенсаційні сертифікати, безпосередньо отримані ним як компенсація сум його внеску до зазначених установ, або на приватизаційні сертифікати, отримані ним відповідно до закону.

При цьому від оподаткування звільняються будь-які доходи, отримані платником податку як компенсація вартості зазначених акцій (корпоративних прав) у разі їх подальшого відчуження, незалежно від суми та форми отриманих доходів.

Стосовно доходів від відчуження іншого роду акцій (корпоративних прав), в тому числі набутих в процесі приватизації за рахунок інших джерел, зокрема сплачених платником податку грошовими коштами, то такі доходи оподатковуються у загальному порядку.

Відповідно до підпункту 9.6.2 пункту 9.6 Закону інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що розраховується виходячи з суми витрат, понесених у зв'язку з придбанням такого активу, з урахуванням норм підпункту 9.6.4 цього пункту.

За нормою підпункту 9.6.7 пункту 9.6 ст.9 під терміном "інвестиційний актив" розуміється пакет цінних паперів чи корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом, а також банківські метали, придбані у банку, незалежно від місця їх подальшого продажу.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив правильний висновок, що відповідачем відповідно до норми частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент розгляду і вирішення справи) не було доведено правильність розрахунку суми витрат, які позивач поніс при придбанні вказаного пакету корпоративних прав (майнового паю), що має наслідком неправильний обрахунок суми податкових зобов`язань, так як розмір витрат є необхідним показником щодо визначення розміру інвестиційного прибутку. Крім того, оскільки майновий пай позивача в статутному фонді Колективного підприємства "Київський колективний завод безалкогольних напоїв "Росинка"" був сформований як за рахунок джерел, які виключають оподаткування доходу від продажу інвестиційного активу (приватизаційний майновий сертифікат), так і за рахунок інших джерел, та в подальшому був прирощений внаслідок індексації основних засобів, розрахунок суми оподатковуваного доходу позивача за 2006 рік повинен здійснюватися з врахуванням співвідношення часток паю відповідно до джерел їх придбання. Приєднаний до справи розрахунок сум податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню платнику податку або сплаті до бюджету, у тому числі у зв'язку з нарахуванням податкового кредиту не дає підстав стверджувати, що сума податкового зобов'язання визначена позивачу з урахуванням такого співвідношення.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують правильність цього висновку, оскільки фактично зводяться до переоцінки досліджених та оцінених судами попередніх інстанцій доказів у ході розгляду справи. При цьому таке правозастосування відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 26.03.2013 та від 24.09.2013 (справи №№ 21-52а13, 21-254а13 відповідно), який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 349, статті 350, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду