Справа № 826/12131/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року Справа № 826/12131/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Сушка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_4

до державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України»

про визнання протиправним і скасування наказу,

поновлення на посаді та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» (далі - відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування наказу ДУ «Центр обслуговування підрозділів національної поліції України» від 13.03.2017 р. № 39 о/с про звільнення позивача;

- поновлення позивача на посаді заступника начальника комунально-експлуатаційного відділу ДУ «Центр обслуговування підрозділів національної поліції України» ();

- стягнення з ДУ «Центр обслуговування підрозділів національної поліції України» () на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13.03.2017 р. по час постановлення судового рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року адміністративний позов було залишено без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що в період з 27.02.2017 р. по 10.03.2017 р. він перебував на лікарняному, де йому робили болісні уколи, 06.03.2017 р. під психологічним тиском він написав рапорт про звільнення за власним бажанням із зазначенням дати звільнення 13.03.2017 р, який залишив на столі у начальника, 07.03.2017 р. він прибув до ДУ «ЦОУ НПУ», але у приміщення його не впустили через вказівку начальника, тому випадково зустрівши свого колегу біля приміщення, він передав заяву про відкликання рапорту, 12.03.2017 р. йому знову стало зле і тому 13.03.2017 р. (у день звільнення) він звернувся до лікарні, перебував на лікарняному з 13.03.2017 р. по 21.03.2017 р., про звільнення не знав, після видужання 21.03.2017 р. прибув на роботу, але його не впустили до приміщення, і лише 05.07.2018 р. видали трудову книжку.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду прийнята за неповно та неправильно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до помилкового вирішення питання про залишення позову без розгляду.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2018 р. відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 12.07.2016 р. позивач проходив службу на посаді заступника начальника комунально-експлуатаційного відділу ДУ «Центр обслуговування підрозділів національної поліції України».

У період з 27.02.2017 р. по 10.03.2017 р. позивач перебував на лікарняному.

06.03.2017 р. позивач з'явився на службу та власноруч написав рапорт про звільнення за власним бажанням з 13.03.2017 р.

Діловодом канцелярії ДУ «ЦОП Національної поліції України» Березною О.В. було зареєстровано у Журналі реєстрації звернень громадян ДУ «ЦОП Національної поліції України» за вхідним штампом канцелярії «К-2» від 10.03.2017 вищезазначений рапорт на звільнення.

У період з 07.03.2017 р. по 13.03.2017 р. до канцелярії ДУ «ЦОП Національної поліції України» від позивача жодних заяв та/або звернень не надходило.

13.03.2017 р. наказом ДУ «ЦОП Національної поліції України» № 39 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» на підставі його рапорту від 06.03.2017 р.

13.03.2017 р. співробітниками відділу кадрового забезпечення ДУ «ЦОП Національної поліції України» Кагарлицькою О.В., Козорізом М.Ф., Бафталовською Н.В., Лесь Я.М. складено акт про те, що позивач 13.03.2017 р. отримав витяг з наказу ДУ «ЦОП Національної поліції України» від 13.03.2017 р. № 39 о/с про його звільнення, однак розписуватись про його отримання, а також отримувати трудову книжку, відмовився, посилаючись на те, що він не згоден з вислугою років, яка зазначена у наказі про його звільнення відповідно до дублікату особової справи, сформованої Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області.

Згідно з довідкою «Про надання інформації щодо розрахунку ОСОБА_4», відділом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ДУ «ЦОП Національної поліції України» з позивачем було повністю проведено розрахунок грошового забезпечення, шляхом перерахування коштів на його особистий картковий рахунок.

22.03.2017 р. позивач зареєструвався як фізична особа-підприємець з наступними видами діяльності за КВЕД: код КВЕД 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; код КВЕД 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах; код КВЕД 47.72 Роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах; код КВЕД 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; код КВЕД 69.10 Діяльність у сфері права (основний).

Згідно даних особової картки, в анкеті позивача зазначено його місце реєстрації: Донецька область, м. Горлівка, проспект Перемоги, 26/2.

З метою вручення трудової книжки позивачу на адресу його фактичного проживання, яку він зазначив в особовій картці: АДРЕСА_1, було направлено лист за підписом начальника ДУ «ЦОП Національної поліції України» Підгрушного О.М. від 18.05.2017 р. № 1632/01-2017 з вимогою прибуття до відділу кадрового забезпечення каб. № 111 ДУ «ЦОП Національної поліції України» для отримання трудової книжки та запропоновано позивачу надати письмову згоду для отримання трудової книжки поштою.

За місцем проживання позивача на адресу: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Лесі Українки, 26. кв.117, яку він зазначав в особовій картці, неодноразово виїжджали комісії ДУ «ЦОП Національної поліції України» з метою вручення йому трудової книжки, але двері ніхто не відчинив, про що були складені відповідні акти від 06.04.2017 р. та від 02.07.2018 р.

03.07.2017 - акт про те, що старшим інспектором ВКЗ підполковником поліції Муляром А.А. було здійснено телефонний дзвінок позивачу і в телефонній розмові останній зазначив, що прибуде до ДУ для отримання трудової книжки в найближчий час.

05.07.2018 р. позивачу особисто було вручено копію трудової книжки, про що в Книзі обліку трудових книжок і вкладишів зроблено відповідний запис та проставлено дату і особистий підпис позивачем.

01.08.2018 р. позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Судова колегія встановила, що постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом у цій справі та не наведено поважних причин для його поновлення.

При цьому, судом наголошено, що вже в березні 2017 року позивач отримав повний остаточний розрахунок на його картку у зв'язку зі звільненням, достеменно знав про існування наказу про звільнення на підставі його власного рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням та зареєструвався як суб'єкт підприємницької діяльності (ФОП), а його посилання на те, що він забрав трудову книжку лише 05.07.2018 р. є нічим іншим, як навмисним зловживанням своїми процесуальними правами стосовно строків звернення до суду за захистом своїх прав та свобод.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.ч. 1, 5 ст. 122 КАС України у редакції, чинній на момент прийняття судом першої інстанції рішення у цій справі, визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України в разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, законодавством регламентовано спеціальний місячний строк оскарження до суду рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у справах про звільнення з публічної служби, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

При цьому, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи «Стаббігс на інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії»).

У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржуваний позивачем наказ від 13.03.2017 р. про його звільнення прийнятий на підставі поданого особисто ним самим рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням від 06.03.2017 р.

При цьому, відповідачем, на виконання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, доведено перед судом, що ним вживалися всі можливі та необхідні заходи для того, щоб вручити позивачу його трудову книжку саме в день звільнення - 13.03.2017 р. і що безпосередньо позивач відмовився як від її отримання, так і від підпису про отримання витягу з наказу про його звільнення у вказаний день, але при цьому достеменно знав про існування такого наказу та, відповідно, про факт його звільнення із займаної посади.

Разом з тим, доводи апелянта про те, що такі обставини не були йому відомі, що кілька разів він прибував до місця роботи, але його не впускали до будівлі, колегія суддів вважає не доведеними, оскільки ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження ним не було надано жодних доказів, які б підтверджували, що дійсно протягом більше ніж року хто-небудь чинив йому перешкоди у потраплянні до будівлі, в якій знаходилося його місце роботи. Напроти, відповідачем документально підтверджені факти уникнення позивача від отримання трудової книжки, що спростовує його доводи.

Посилання апелянта на те, що 07.03.2017 р. він прибув до ДУ «ЦОУ НПУ», але у приміщення його не впустили через вказівку начальника, тому випадково зустрівши свого колегу ОСОБА_12 біля приміщення, він передав заяву про відкликання рапорту, яку підписали ще два робітники як свідки, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як вбачається з матеріалів справи зазначена заява у встановленому порядку до канцелярії та/або відділу кадрів ДУ «ЦОУ НПУ» не надходила та не реєструвалася і відповідно до Положення про Державну установу «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», затвердженого наказом Національної поліції України із змінами та доповненнями від 06.03.2017 р. ОСОБА_12 не був уповноважений керівництвом ДУ «ЦОП Національної поліції України» на приймання та передачу заяв, пояснень до канцелярії та/або відділу кадрового забезпечення.

Тож, подання заяви через колегу та при свідках - інших колегах, як на тому наполягає апелянт, не передбачено жодною нормою законодавства та не є належним способом звернення до відповідача у виниклих правовідносинах, а факт не допуску до приміщення установи не підтверджується жодними належними та допустимими доказами у розумінні КАС України.

Доводи апелянта про те, що до 05.07.2018 р. - до моменту отримання трудової книжки він не був обізнаний щодо порушення його прав, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються доказами у справі, зокрема актом про відмову від отримання трудової книжки в день звільнення 13.03.2017 р., а також письмовими поясненнями начальника відділу кадрового забезпечення Л.В. Татенко.

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що реалізація наданого особі права на судовий захист залежить виключно від її власного волевиявлення. Посилання представника позивача про неможливість звернення позивача з позовом раніше, ніж він отримав всі документи за допомогою адвокатського запиту, суперечать ст.ст.114-116, ч.5 ст.161 КАС України, тому до уваги суду не приймаються.

При цьому, судова колегія відзначає, що вже у березні 2017 року позивач зареєструвався як фізична особа-підприємець, що в сукупності зі встановленими судом та наведеними вище обставинами також переконує судову колегію в тому, що він був обізнаний з приводу існування наказу про його звільнення із займаної посади в ДУ «ЦОП Національної поліції України».

Разом з тим, жодних поважних причин, які б об'єктивно унеможливили своєчасне подання ним позовної заяви у строку, встановленого КАС України, апелянтом не наведено і відповідних доказів суду не надано.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до суду та відсутності поважних причин для його поновлення.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 10 січня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: