Справа № 620/3654/18
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року Чернігів Справа № 620/3654/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України)
провизнання протиправним та скасування наказу,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) про визнання протиправним та скасування наказу від 26.09.2018 № 662 «Про результати службового розслідування».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що факт фінансових порушень на суму 404 700,14 грн щодо переплати грошової винагороди за участь в АТО на 64-х військовослужбовців, було встановлено аудиторським звітом № 234/1/31/24 від 24.06.2015. Таким чином, наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 26.09.2018 № 662 був виданий більш ніж через три роки та один місяць після спливу термінів, встановлених наказом Міністра оборони України від 14.08.1995 № 201. Крім того, на час виникнення спірних правовідносин позивач проходив службу у військовій частини НОМЕР_2 , в якій і було встановлено переплату грошового забезпечення. Однак на час видання оскаржуваного наказу позивач проходить службу на посаді помічника начальника штабу з кадрів та стройової частини військової частини НОМЕР_3 , в той час як спірний наказ видано командиром військової частини НОМЕР_1 , що є порушенням пункту 23 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР. За таких обставин просить позов задовольнити та стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Відповідачем надіслано на адресу суду відзив на позов, в якому зазначено, що при видачі наказу від 26.09.2018 № 662 «Про результати службового розслідування» військова частина діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Представником позивача на адресу суду надіслано відповідь на відзив, в якому останній звернув увагу суду, що Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР не надано право вищому за підлеглістю командиру видавати накази щодо притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд зазначає таке.

З огляду на матеріали справи, що фахівцями Північно-Східного територіального управління проведений аудит фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_2 (раніше польова пошта НОМЕР_4 ) за період з 03.12.2012 по 05.05.2015, за результатами якого було складено аудиторські звіти від 24.06.2015 № 234/1/31/24 та від 16.07.2015 № 234/1/31/31.

За аудиторським звітом від 24.06.2015 № 234/1/31/24 було внесено пропозицію в термін до 23.07.2015 прийняти рішення щодо ризиків незаконної виплати винагороди за участь в АТО на загальну суму 570702,93 грн. (а.с. 25).

З наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 10.08.2015 № № 122 «Про результати службового розслідування по факту переплат грошового забезпечення у військовій частині НОМЕР_4 » убачається, що у військовій частині польова пошта НОМЕР_4 у період з 05.05.2015 по 24.06.2015 проведено фінансовий аудит, під час якого виявлені факти переплати грошового забезпечення особовому складу. Встановлено, що накази на виплату винагороди за участь в АТО видавались виходячи з наказів командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 на вибуття, прибуття до зони проведення АТО не беручи до уваги накази відповідних керівників АТО (секторів). Підготовку наказів командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 безпосередньо здійснював начальник стройової частини майор ОСОБА_1 . За результатами зазначеного службового розслідування, за порушення вимог ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині, що стосується обов`язку кожного військовослужбовця виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою на начальника стройової частини майора ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «пониження в посаді» (а.с. 85-87).

У подальшому Північно-Східним територіальним управлінням проведено внутрішній фінансовий аудит та аудит відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_2 за період з 06.05.2015 по 28.02.2018, за результатами якого складено аудиторський звіт від 27.04.2018 № 234/1/16 (а.с. 23-27).

Вказаним дослідженням встановлено, що Пропозиція 6 в частині прийняття в термін до 23.07.2015 рішення щодо ризиків незаконної виплати винагороди за участь в АТО на загальну суму 570702,93 грн не виконана. На день проведення дійсного аудиту не було прийнято рішення щодо ризику в управлінні коштами на загальну суму 404 700,14 грн. (а.с. 25).

Наказом командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 27.08.2018 № 580 призначено службове розслідування щодо переплати грошового забезпечення на загальну суму 404 700,14 грн, внесених до аудиторського звіту військової частини НОМЕР_2 від 27.04.2018 № 234/1/31/16 (а.с. 12).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 20.082018 № 1608 призначено службове розслідування за фактом переплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції на суму 404 700,14 грн.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 05.09.2018 № 983 «Про результати службового розслідування щодо переплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції на суму 404 700,14 грн» не підтверджено переплату на загальну суму 132 642,56 грн, сума невідшкодованої переплати склала 140 618,03 грн (а.с. 133-136).

Так, відповідно до наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 662 від 26.09.2018 «Про результати службового розслідування» встановлено, що у червні 2015 року фахівцями Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту проведений аудит військової частини НОМЕР_2 , за результатами якого було встановлено ризики безпідставної виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції на загальну суму 570 702,93 грн. На час проведення аудиту у квітні поточного року отримано підтвердження про періоди залучення та виконання службових (бойових) завдань військовослужбовцями частини та здійснені виплати винагороди за участь в антитерористичній операції на суму 166 002,79 грн. На 64-х військовослужбовців, яким виплачено винагороду за участь в антитерористичній операції на суму 404 700,14 грн, інформація про періоди перебування в складі сил та засобів антитерористичної операції (витяги з наказів керівників секторів) не отримана, підтверджуючі документи до перевірки не надано.

За результатом проведеного аудиту ризики в управлінні фінансовими ресурсами встановленими під час попереднього аудиту проведеного у 2015 році перекваліфіковано в незаконні витрати коштів, допущені внаслідок переплат винагороди за участь в антитерористичній операції, на загальну суму 404 700,14 грн. За результатами (матеріалами) службового розслідування було встановлено, що переплата винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції на суму 140 618,03 грн. виникла через підготовку стройовою частиною наказів командира військової частини НОМЕР_2 на виплату зазначеної винагороди без підтверджуючих документів щодо перебування військовослужбовців в зоні проведення антитерористичної операції (а.с. 14-15).

Таким чином, за порушення вимог пунктів 1.5., 2.13, 3.6. Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра Оборони України від 26 травня 2014 року №333, пункту 3.2.2. Положення про фінансове господарство військової частини Збройних сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 12 листопада 2010 року №590, пунктів 1, 4 Порядку залучення особового складу до участі в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей та його обліку, затвердженого наказом Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 16 жовтня 2014 року №73, пункту 2 наказу Міністерства Оборони України від 12 червня 2014 року №383 Про виплату винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, пункту 4 Розділу І, пунктів 3, 5 Розділу II, Порядку та умов виплати винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 02 лютого 2015 року № 49, наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 26.09.2018 від 662 притягнуто до повної матеріальної відповідальності помічника начальника штабу з кадрів та стройової частини військової частини НОМЕР_3 (колишнього начальника стройової частини відділення особового складу військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_1 на загальну суму 140 618,03 грн.

У зв`язку з цим з грошового забезпечення ОСОБА_1 за жовтень 2018 року було вирахувано (утримано) 20% грошового забезпечення, відповідно до довідки від 19.10.2018 №526.

Вважаючи наказ відповідача протиправним ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання відповідальності військовослужбовців врегульовано Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Так, згідно зі статтями 26 та 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (далі Положення №243/95).

Відповідно до п. 2 Положення № 243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Пунктами 3 - 5 Положення № 243/95-ВР визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю:

а) заподіяння прямої дійсної шкоди;

б) протиправної їх поведінки;

в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;

г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоди.

У разі притягнення особи, яка заподіяла матеріальну шкоду державі, до кримінальної відповідальності командир (начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди.

Час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнено до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.

Згідно з пунктами 17 - 18 Положення № 243/95-ВР командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.

У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.

За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми (пункт 17 Положення № 243/95-ВР).

Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.

Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту.

Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.

При цьому відповідно до пункту 19 Положення № 243/95-ВР розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Згідно з пунктом 23 Положення № 243/95-ВР командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню. У разі, коли шкоду заподіяно кількома особами, у наказі визначається точний розмір суми, що стягується окремо з кожної особи з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин. Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.

При цьому пунктом 10 Положення № 243/95-ВР передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Пунктом 13 Положення № 243/95-ВР визначено випадки, коли військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, зокрема у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично не виконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Відповідно до п. 37 Положення № 243/95 встановлено, що матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; невстановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнено військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди. Отже чітко визначено, що необхідно встановити вину в діях саме того військовослужбовця, що притягується до матеріальної відповідальності.

Суд також звертає увагу на те, що ризики безпідставної виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції на загальну суму 570 702,93 грн було встановлено у червні 2015 року, про що зазначено в аудиті військової частини НОМЕР_2 , проведеного фахівцями Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту.

На час проведення аудиту в квітні 2018 року отримано підтвердження щодо здійснення виплат винагороди за участь в антитерористичній операції на суму 166002,79 грн, підтверджуючих документів щодо виплат на суму 404700,14 грн до перевірки не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено, що виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди відбулось у 2015 році, коли і було запропоновано командиру військової частини НОМЕР_2 прийняти рішення щодо ризиків незаконної виплати винагороди за участь в АТО на загальну суму 570702,93 грн у строк до 23.07.2015. Проте під час аудиту у 2018 році, проведеного Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту, встановлено, що пропозиція прийняти рішення щодо виплати винагороди за участь в АТО не виконана (аудиторський звіт від 27.04.2018).

За таких обставин, наказ про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності, виданий 26.09.2018 року виданий з порушенням норм Положення № 243/95-ВР в частині строків проведення службового розслідування та притягнення до відповідальності.

Частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У свою чергу статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд погоджується з позицією позивача про недоведеність належними доказами протиправної поведінки позивача та, відповідно, наявності підстав для покладення на нього повної матеріальної відповідальності згідно з оскаржуваним наказом, зважаючи на таке.

Передусім суд зазначає про відсутність будь-якого обґрунтування в спірному наказі щодо протиправної поведінки позивача в частині подання на підпис проектів наказів без відповідних підтверджуючих документів, покладення на нього обов`язків подавати на підпис проекти наказів з відповідними підтверджуючими документами.

Крім того, відповідач не навів будь-яких обґрунтувань притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, в той час як Положенням № 243/95-ВР передбачено як повну, так і обмежену матеріальну відповідальність. І хоча ухвалення відповідного рішення перебуває у площині дискреційних повноважень відповідного командира (начальника), таке рішення повинно бути обґрунтованим і відповідати вимогам закону, а адміністративний суд, своєю чергою, в порядку судового контролю зобов`язаний надати цьому рішенню оцінку, в тому числі в аспекті законності та обґрунтованості.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 813/2751/17, провадження №№ К/9901/301/18, К/9901/313/18, яка в силу статті 242 КАС України враховується судом у спірних правовідносинах.

Окрім того, суд зазначає, що майор ОСОБА_1 на час видання наказу про притягнення його до відповідальності проходив службу у військовій частини НОМЕР_3 на посаді помічника начальника штабу та стройової частини.

При цьому, п. 29 Положення № 243/95-ВР передбачає якщо військовослужбовця переведено на нове місце служби до прийняття рішення про відшкодування заподіяної ним шкоди, то матеріали розслідування, дізнання, рішення органів попереднього слідства та суду або витяг з акта ревізії, перевірки, інвентаризації надсилаються у п`ятиденний термін після закінчення розслідування, ревізії, перевірки чи інвентаризації на нове місце служби винного для притягнення його до матеріальної відповідальності. Командир (начальник) військової частини за новим місцем служби винної особи зобов`язаний у 15-денний термін з дня надходження матеріалів про заподіяння шкоди видати наказ щодо притягнення цієї особи до матеріальної відповідальності.

Оскаржуваний наказ прийнятий тимчасово виконуючим обов`язки командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що не відповідає вимогам вказаного вище пункту Положення № 243/95-ВР, а посилання представника відповідача на те, що командувач військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є безпосереднім командиром усіх військових частин підпорядкованих оперативному командуванню, куди входять і такі військові частини як НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , суд сприймає критично, оскільки посилання на ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині віддання наказу підлеглому минаючи його безпосереднього начальника в даному випадку не є доречним, оскільки умови, строки та порядок притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі встановлюється саме Положенням № 243/95-ВР, яке в цьому випадку є спеціальною нормою законодавства.

Зважаючи на відсутність будь-яких належних і допустимих у силу вимог закону доказів протиправної поведінки позивача та зазначені вище обставини, суд констатує, що тимчасово виконуючий обов`язки командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » полковник ОСОБА_2 , видаючи наказ від 226.09.2018 № 662, діяв необґрунтовано та з порушенням вимог закону.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та з обраним способом захисту порушених указаним протиправним рішенням відповідача прав позивача.

Щодо питання про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) понесених витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок) на користь ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, представником позивача надано акт № 23 від 07.11.2018 прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) та квитанцію до прибуткого касового ордеру № 25 від 07.11.2018 про сплату 3000,00 грн. відповідно до договору про надання правової допомоги від 07.11.2018.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування ІНФОРМАЦІЯ_1 Сухопутних військ Збройних Сил України) понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок) на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 139, 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 26.09.2018 № 662 «Про результати службового розслідування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок) на користь ОСОБА_1 .

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (Оперативне командування "Північ" Сухопутних військ Збройних Сил України), вул. Шевченка, 57, м. Чернігів, 14000, .

Дата складення повного рішення суду - 10.01.2019.

Суддя Ю. О. Скалозуб