Справа № 264/3636/17
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року справа №264/3636/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Компанієць І.Д., Геращенка І.В., за участю секретаря судового засідання - Тішевського В.В., за участю позивача особисто, представника позивача - Лозінської О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 04 жовтня 2018 р. (у повному обсязі складено 04 жовтня 2018 року у м. Маріуполь) у справі № 264/3636/17 (головуючий І інстанції суддя Мирошниченко Ю.М.) за позовом ОСОБА_2 до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) 28.07.2017 звернулась до суду з позовом до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати неправомірними дії відповідача, які виразилися у відмові в переведенні на пенсію за віком та зобов'язати відповідача скасувати рішення № 1193 від 07.05.2018 року, здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2 календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто (2016-2017 роки), з дати звернення до органу пенсійного фонду за призначенням пенсії, тобто з 30.03.2018 року, з урахуванням фактично виплачених сум; визнати неправомірними дії відповідача, які виразилися у відмові в зарахуванні до страхового стажу 32 роки 12 днів та зарахувати при розрахунку коефіцієнта по стажу 32 роки 12 днів страхового стажу; вирішити питання судових витрат (а.с. 55-56).

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 жовтня 2018 року у справі № 264/3636/17 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано дії відповідача щодо відмови позивачу в переведенні на пенсію за віком неправомірними.

Скасовано рішення органу пенсійного фонду № 1193 від 07.05.2018 року про відмову позивачу в переведенні її на пенсію за віком.

У задоволенні решти вимог відмовлено (а.с. 94-95).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2 календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто 2016-2917, та у відмові в зарахуванні до страхового стажу 32 роки 12 днів при розрахунку коефіцієнта по стажу, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не застосував ч. 2 ст. 40 Закону № 1058 та п. 4-4 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'якове державне пенсійне страхування», яка повинна бути застосована в даних правовідносинах при переході вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

В частині задоволення позовних вимог рішення суду не оскаржувалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивач та представник позивача доводи апеляційної скарги підтримали у повному обсязі.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності, не працює з 19.04.2011 року, що підтверджується записами в її трудовій книжці (а.с. 5-6, 25).

З листа відповідача від 08.12.2016 року № 17141/02 вбачається, що позивач отримує пенсію по інвалідності 2 групи загального захворювання, загальний стаж роботи складає 32 роки 0 місяців 12 днів. Розрахунок заробітної плати проведено згідно ст. 40 Закону з урахуванням заробітку згідно індивідуальних даних, які містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.0.2007 року по 31.01.2011 року - індивідуальний коефіцієнт для обчислення заробітку після оптимізації складає - 1, 77118. Середньомісячний заробіток для обчислення складає 2121, 71 грн. Розмір пенсійної виплати з 01.12.2016 року складав 1247, 00 грн. (а.с. 7).

Рішенням відповідача № 202 від 25.01.2017 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, оскільки вона не набула пенсійного віку, стаж складає 29 років 09 місяців, 27 днів (а.с. 8).

З відповіді Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України від 09.06.2017 року вбачається, що страховий стаж позивача складає 35 років 10 місяців 4 дні, з них 29 років 09 місяців 27 днів - стаж роботи, 6 років 7 днів - період з дня встановлення інвалідності до досягнення пенсійного віку, пенсію обчислено з урахуванням коефіцієнту страхового стажу 0, 48375 та заробітної плати 2116, 48 грн., визначеної за період з липня 2000 року по квітень 2011 року. Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України № 265 від 26.03.2008 року пенсію встановлено у розмірі 1312, 00 грн. (а.с. 11).

24.03.2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, на що отримала рішення від 07.05.2018 року про відмову у зв'язку з недоцільністю такого переходу, оскільки при переході на пенсію за віком її розмір складатиме 1965, 31, що є меншим за розмір її пенсії на теперішні час (2210, 27 грн.) (а.с. 58).

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (ч. 1 ст. 10).

Частиною 3 ст. 45 Закону передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач з 2002 року перебуває на обліку у відповідача, отримує пенсію по інвалідності, трудову діяльність припинила в 2011 році, страховий стаж позивачу обчислювався з урахуванням відпрацьованих років на момент звільнення.

Посилання апелянта на застосування до спірних правовідносин п.4-4 Перехідних положень Закону № 1058 є безпідставним, оскільки зазначені норми регулюють призначення пенсії вперше, а не переведення з одного виду на інший.

За таких обставин вимоги позивача щодо застосування при розрахунку розміру пенсії показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016-2017 роки, що передують року звернення, щодо зарахування 32 років 12 днів стажу є передчасними, оскільки при прийнятті розпорядженні про переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком пенсійний орган визначить необхідні показники, зробить розрахунок і тоді буде зрозумілим що ж буде взято до уваги. З матеріалів пенсійної справи вбачається, що декілька разів позивач писала заяви і просила не зараховувати до стажу роботи різні періоди. Як це вплине на підсумок трудового стажу позивача наразі передбачити неможливо (і чи вплине взагалі). Якщо це рішення не буде задовольняти позивача з якихось причин, вона зможе його оскаржити в судовому порядку.

Частиною 1 статі 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 04 жовтня 2018 р. - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 04 жовтня 2018 р. у справі № 264/3636/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 січня 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.Д. Компанієць

І.В. Геращенко