Справа № 0440/6984/18
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2018 року Справа № 0440/6984/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняМанько К.А.
позивача представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, в якому позивач просить:
визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №ДН1099/252/АВ/П/ТД-ФС/531 від 11 вересня 2018 року, винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1).
В обґрунтування позову зазначено, що за наслідками інспекційного відвідування позивача з питань виявлення неоформлених трудових відносин було складено акт №ДН1099/252/АВ від 20.08.2018р., в якому відповідач дійшов помилкового висновку щодо порушення суб'єктом господарювання законодавства про працю та як наслідок неправомірно виніс постанову №ДН1099/252/АВ/П/ТД-ФС/531 від 11 вересня 2018 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 111690,00 грн. Позивач вважає, що означена постанова є протиправною та підлягає скасуванню відповідачем за відсутності належних на те правових підстав.
Представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому останній зазначив, що працівниками контролюючого органу проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_3 з метою перевірки питання оформлення трудових відносин між працівниками на торгівельних об`єктах позивача, за результатами якого встановлено, що один з працівників, а саме ОСОБА_6 перебуває у трудових відносинах як найманий працівник без відповідного оформлення. З огляду на означене, відповідач в акті перевірки №ДН1099/252/АВ від 20.08.2018р. дійшов висновку про порушення позивачем ч.1 ст.21, ч.1,3 ст.24 Кодексу законів про працю України, оскільки найманий працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, відповідач вважає оскаржувану постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН1099/252/АВ/П/ТД-ФС/531 від 11 вересня 2018 року винесеною у відповідності до норм чинного законодавства України та за наявності реальних порушень, допущених позивачем.
Позивач та його представник у судовому засіданні адміністративний позов підтримали та просили задовольнити його.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області проведено інспекційне відвідування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з метою перевірки питання оформлення трудових відносин між працівниками на торгівельних об`єктах, за результатами якого складено акт №ДН1099/252/АВ від 20.08.2018р.
В ході проведення інспекційного відвідування було виявлено порушення вимог ч.1 ст.21, ч.1,3 ст.24 Кодексу законів про працю України. Згідно вимог вказаних статей не допускається праця найманих працівників без оформлення трудового договору та повідомлення органу Державної фіскальної служби про прийняття такого працівника на роботу.
Так, на підставі Вимоги про надання/поновлення документів №ДН1099/252/НД від 17.08.2018 року та в ході проведення заходу контролю, проведеного 17.08.2018 року, контролюючим органом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 укладено трудові договори з найманими працівниками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Означені трудові відносини оформлені наказами про прийняття на роботу та відповідними повідомленнями про прийняття на роботу до ДФС.
Також, під час перевірки встановлено, що між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено цивільно-правовий договір № 1 від 01 серпня 2018р.
За умовами даного договору ОСОБА_6, як Виконавець, з однієї сторони і ФОП ОСОБА_3, як Замовник, уклали договір про наступне: виконавець зобов'язується надавати послуги з організації продажів і консультацій, стажуватися з випробувальним терміном строком на один місяць, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити дану роботу.
В письмових поясненнях до акта перевірки ОСОБА_6 зазначив, що він працює продавцем у ФОП ОСОБА_3 з 10-00 до 20-00 год., здійснює реалізацію пива та інших товарів, а також за виконану роботу отримує заробітну плату. Такі пояснення надані ним без здійснення впливу та тиску з боку працівників контролюючого органу.
Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що вказані письмові пояснення підписав, однак з їх змістом не погоджується, оскільки на даний час хоча й надає послуги продавця-консультанта, однак має намір самостійно займатись підприємницькою діяльністю.
Так, згідно акту про надані послуги згідно договору №1 від 01.08.2018 року ОСОБА_6 був здійснений продаж напоїв у сумі 1585,85 грн.
Таким чином, предметом укладеного договору ФОП ОСОБА_3 з ОСОБА_6 є процес праці, а не її кінцевий результат, оскільки останній систематично виконує певні трудові функції. Тобто, даний цивільно-правовий договір має ознаки трудового договору, а відносини, що склались у зв`язку з його виконанням є трудовими, про що свідчить порядок його виконання.
При цьому, ФОП ОСОБА_3 був наданий в день проведення інспекційного відвідування трудовий договір з ОСОБА_6 та повідомлення про прийняття на роботу для ДФС, наказ про прийняття на роботу №4 та відповідно заява ОСОБА_6 Означені документи оформлені 17.08.2018 року, тобто днем проведення перевірки.
ФОП ОСОБА_3 були надані письмові зауваження до вказаного акту інспекційного відвідування, в яких він зазначив, що ОСОБА_6, якого було допитано під час перевірки, є лише консультантом підприємця, з яким укладено цивільно-правовий договір №1 та додаткову угоду до нього від 01.08.2018 року щодо надання послуг з організації продажів і консультацій, проходження стажування з випробувальним терміном строком у 1 місяць. Таким чином, контролюючий орган залучив до перевірки сторонню особу, показання якої призвели до викривлення інформації, викладеної у акті перевірки, що є порушенням вимог Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295.
За результатами розгляду означених зауважень ГУ Держпраці у Дніпропетровській області було направлено відповідь за вих..№1879/4.1-1 від 28.08.2018 року на адресу ФОП ОСОБА_3, згідно якої контролюючий орган повідомив, що порушення виявлені під час інспекційного відвідування є встановленими, а висновки складеного акту не спростовуються наданими зауваженнями.
Крім того, з метою усунення виявлених порушень, ФОП ОСОБА_3 було видано припис №ДН1099/252/АВ/П від 29 серпня 2018 року, згідно якого встановлено строк для надання письмової інформації із долученням копій первинних документів про вжиті заходи щодо його виконання - до 05.09.2018р.
Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області винесено постанову №ДН1099/252/АВ/П/ТД-ФС/531 від 11 вересня 2018 року про накладення на ФОП ОСОБА_3 штрафу в сумі 111690,00 грн. на підставі ч.1 ст.21, ч.1,3 ст.24 Кодексу законів про працю України.
Не погодившись з винесеною постановою, позивач оскаржив її до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.
Статтею 259 Кодексу законів про працю України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (далі - Порядок №295).
Пунктом 2 Порядку №295 визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці:
Держпраці та її територіальних органів;
виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).
Згідно з п.19 та п.20 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.
Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до Порядку повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 р. №413 повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів, а саме засобами електронного зв'язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п'ятьма особами.
Таким чином, видання наказу про прийняття на роботу та подання повідомлення до ДФС є невід`ємними етапами оформлення трудових відносин, недотримання яких є фактичним допуском працівника до роботи без оформлення трудового договору.
З огляду на викладене, працівника ОСОБА_6 було працевлаштовано до ФОП ОСОБА_3 лише на момент проведення інспекційного відвідування з метою уникнення відповідальності за використання праці працівників, з якими не укладено трудовий договір.
Крім того, ч.1,2 ст. 26 КЗпП України встановлено, що при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.
Таким чином, випробування, яке начебто передбачено цивільно-правовим договором №1 від 01.08.2018 року, обумовлене лише трудовими відносинами.
Так, відповідно ст.626 ЦК України цивільно-правовий договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається.
Основною ознакою відмінності цивільно-правових відносин від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, а метою є отримання певного матеріального результату.
Особа, яка працює на підставі цивільно-правового договору, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язується виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.
Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 на підставі укладеного цивільно-правового договору №1 від 01.08.2018 року надавав послуги з організації продажів і консультацій, стажування з випробувальним терміном. Означені послуги носять постійний характер, що притаманно саме трудовому договору, а також є фактично виконанням обов`язків продавця-консультанта. Крім того, за виконання означеної роботи передбачена матеріальна відповідальність (п.3.1 Договору №1 від 01.08.2018 року), що в свою чергу визначено ст.130 КЗпП України, а саме працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При цьому, згідно приписів ст.138 КЗПп України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. З урахуванням викладеного, законодавець чітко визначив те, що матеріальна відповідальність передбачена саме при трудових відносинах.
Щодо показань допитаного у судовому засіданні свідка - ОСОБА_6, то суд критично оцінює його показання, оскільки свідок на поставлені йому питання не надав чіткої відповіді та намагався взагалі уникнути прямих відповідей на питання, за яких саме умов він співпрацює з ФОП ОСОБА_3
Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 визначається механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.2-7 ст.53 Закону України «Про зайнятість населення».
Відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Так, з урахуванням абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України та п.8 Порядку №509 відповідачем було винесеного постанову №ДН1099/252/АВ/П/ТД-ФС/531 від 11 вересня 2018 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами в розмірі 111690,00грн.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1, 4 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно до п.1, 3 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Так, перевірка позивача за результатами якої винесено акт перевірки №ДН1099/252/АВ від 20.08.2018р. була призначена та здійсненна відповідно до вимог чинного законодавства.
Також суд вважає обґрунтованими висновки відповідача в акті перевірки №ДН1099/252/АВ від 20.08.2018р., що правовідносини між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_6 носять ознаки притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником, а дії позивача щодо надання трудовим договорам форми цивільно-правового договору шляхом його укладення порушують вимоги ст.24 КЗпП України та перешкоджають реалізації працівником його права на працю, гарантованого Конституцією України та КЗпП України, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки.
Встановлені в акті перевірки порушення підтверджується відповідними доказами, натомість позивачем не надано доказів та обґрунтованих пояснень щодо спростування виявлених порушень.
Враховуючи викладене, позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст.244, 245, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 17 грудня 2018 року.

Суддя О.В. Єфанова