Справа № 809/971/14
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2018-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 809/971/14

Провадження № 11-1090апп18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Прокопенка О. Б.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Х-Адванс» до Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області (далі - Реєстраційна служба), треті особи - Гаражний кооператив «Соколи» (далі - Гаражний кооператив), ОСОБА_3, про визнання недійсними рішень та зобов'язання вчинити дії

за касаційною скаргою Гаражного кооперативу на постанови Івано-Франківськогоокружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року (суддя Кишинський М. І.) та Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року(судді Глушко І. В., Большакова О. О., Макарик В. Я.),

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ТОВ «Х-Адванс» звернулось до суду з позовом, в якому просило:

- визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби від 28 травня 2013 року № 2638110, яким проведено державну реєстрацію права власності на гараж, що розташований у м. Івано-Франківську, Гаражний кооператив, гараж НОМЕР_1, за ОСОБА_3;

- зобов'язати відповідача внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр) запис про скасування державної реєстрації речових прав на вказаний гараж.

ТОВ «Х-Адванс» позовні вимоги мотивує тим, що всупереч вимогам Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703(чинного станом на час виникнення спірних відносин), проведено державну реєстрацію права власності на гараж НОМЕР_1 за вказаною адресою за ОСОБА_3 без відповідних дозвільних документів, за відсутності декларації Інспекції державного архітектурного будівельного контролю про готовність об'єкта до експлуатації, не зареєстрованого речового права заявника на земельну ділянку та витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, а подані вказаною третьою особою документи не відповідали затвердженому обов'язковому переліку, необхідному для проведення первинної державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Також позивач вказує на те, що гараж НОМЕР_1, реєстраційні дії щодо якого є предметом оскарження, розташований на земельній ділянці, загальною площею 6,2207 га, що належить позивачу на праві приватної власності відповідно до державного акта НОМЕР_2, зареєстрованого 25 жовтня 2012 року за № 00107, а тому рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на гараж НОМЕР_1 порушує його право власності як власника земельної ділянки.

Івано-Франківський окружний адміністративний суд постановою від 12 листопада 2015 року позовні вимоги задовольнив.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 10 березня 2016 року скасував постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Х-Адванс» про зобов'язання Реєстраційної служби забезпечити внесення до Державного реєстру відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на гараж та прийняв в цій частині нову постанову, якою відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги. В решті постанову суду першої інстанції залишив без змін.

У травні 2016 року Гаражний кооператив подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року та Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року, а справу направити на новий розгляд.

У додаткових обґрунтуваннях своєї касаційної скарги Гаражний кооператив, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 11 листопада, 9 та 16 грудня 2014 року, 24 лютого 2015 року (№№ 21-493а14, 21-308а14, 21-544а14, 21-34а15 відповідно), зазначає, що оскільки позивач у справі оспорює правомірність набуття третьою особою права власності на нерухоме майно, такий спір не має ознак адміністративного та підлягає вирішенню в порядку цивільного чи господарського судочинства в залежності від суб'єктного складу сторін.

Крім того, у додаткових поясненнях Гаражний кооператив указав на те, що Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області рішенням від 20 лютого 2018 року у справі № 344/11328/17 визнав недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 з реєстраційним номером № 00107, виданий 25 жовтня 2012 року ТОВ «Х-Адванс» на земельну ділянку площею 6,2207 га з кадастровим номером НОМЕР_3 та скасував рішення про державну реєстрацію за ТОВ «Х-Адванс» права власності на спірну земельну ділянку, що, на думку Гаражного кооперативу, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог у цій справі.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ «Х-Адванс» просить касаційну скаргу Гаражного кооперативу залишити без задоволення. Поряд з іншим позивач вважає, що предметом оскарження у цій справі є неправомірні, на думку ТОВ «Х-Адванс», дії та рішення суб'єкта владних повноважень, а не речові права сторін.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 17 травня 2016 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Гаражного кооперативу в цій справі.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС) викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 18 вересня 2018 року передав цю справу до Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 346 КАС, а саме у зв'язку з оскарженням учасником справи судового рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 5 листопада 2018 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження на 5 грудня 2018 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в установлених статтею 341 КАС межах наведені в касаційній скарзі, додаткових поясненнях та у відзиві на касаційну скаргу аргументи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Суди попередніх інстанцій установили, що 25травня 2013 року державний реєстраторправ на нерухоме майно Реєстраційної службиПопович Р. В. провівдержавну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна: гаражНОМЕР_1 за вказаною адресою, форма власності: приватна, розмір частки 1/1, власник ОСОБА_3

Реєстраційні дії проведено на підставі таких документів: заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 травня 2013 року № 3802, квитанцій про оплату державного мита від 22 травня 2013 року № ПН14252 та № ПН14232, копій паспорта та картки платника податків ОСОБА_3, копій паспорта та картки платника податків представника ОСОБА_5, витягу з угоди про надання послуг адвокатом від 17 квітня 2013 року, довідки від 22 квітня 2013 року № 67/01-04 Гаражного кооперативу про право власності на гараж НОМЕР_1, витягу із протоколу від 31 березня 2013 року № 7 про затвердження списку членів/асоційованих членів Гаражного кооперативу, копії технічного паспорту на гараж НОМЕР_1. Крім вказаних документів, відповідач надав суду копію договору оренди землі від 16 березня 2006 року з додатками, проте сам договір не був відображений в картці прийому заяви від 12 червня 2013 року № 2584827 серед документів, на підставі яких проводилися оскаржувані реєстраційні дії.

28 травня 2013 року, за наслідками розгляду заяви та доданих документів, відповідач прийняв рішення № 2638110 про державну реєстрацію права власності на гараж, що розташований за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, Гаражний кооператив, гараж НОМЕР_1, за ОСОБА_3, форма власності: приватна, розмір частки 1/1 на підставі якого видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг з Державного реєстру про реєстрацію права власності від 28 травня 2013 року № 4028107.

Вважаючи, що відповідач здійснив реєстрацію за третьою особою права власності на об'єкт нерухомого майна з порушенням чинного на той час законодавства та з порушенням права ТОВ «Х-Адванс» як землевласника, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС (тут і далі - у редакції, чинній на час постановлення судами попередніх інстанцій рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАСсуб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАСвизначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закономустановлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Як установлено матеріалами справи, ТОВ «Х-Адванс» звернулося до суду з позовом до Реєстраційної служби про скасування рішення, яким проведено державну реєстрацію за ОСОБА_3права власності на об'єкт нерухомого майна - гараж НОМЕР_1, на підставі якої третій особі видано свідоцтво про право власності на цей об'єкт.

При цьому підставою для звернення з позовом є те, що внаслідок прийняття рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на вказаний гараж порушено право позивача на володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, оскільки ділянка, на якій збудовано гараж, належить на праві приватної власності ТОВ «Х-Адванс».

Отже, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю набуття третьою особою у справі права власності на об'єкт нерухомого майна, що стало підставою для оскарження реєстрації права власності на це майно. Тобто предметом розгляду в цій справі є законність набуття особою права власності на нерухоме майно, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК у редакції, чинній на час постановлення судами першої та апеляційної інстанцій рішень), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Оскільки позовні вимоги заявлено ТОВ «Х-Адванс» на захист порушеного, на його думку, права власності на земельну ділянку, а на підставі оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень у третьої особи виникло речове право, правомірність набуття якого оспорюється позивачем, то цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня та 30 жовтня 2018 року у справах № 806/1641/17 та № 809/973/14 (провадження № 11-696апп18, 11-858апп18).

За нормами частини третьої статті 3 КАС (тут і далі - у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі пункту 5 частини першої статті 349 КАС суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

За правилами частини першої статті 354 КАС суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування судових рішень із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 354, 356, 359 КАС, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Гаражного кооперативу «Соколи» задовольнити частково.

2. Постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року та Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 рокускасувати, а провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. Б. Прокопенко
Судді: Н. О. Антонюк Н. П. Лященко
С. В. БакулінаЛ. І. Рогач
В. В. БританчукО. М. Ситнік
Д. А. ГудимаІ. В. Саприкіна
В. І. ДанішевськаО. С. Ткачук
О. Р. КібенкоВ. Ю. Уркевич
В. С. КнязєвО. Г. Яновська
Л. М. Лобойко