Справа № 826/6602/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2018 року № 826/6602/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Командира військової частини НОМЕР_1

про скасування наказу

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Командира військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач), в якому просить скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 27 березня 2018 року, у зв`язку з тим, що порушено строки службового розслідування.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послався на те, що він є молодшим лейтенантом, офіцером 1 управління військової частини НОМЕР_1 .

26 березня 2018 року щодо нього складено акт про результати службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди та винесено наказ командиром військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 27 березня 2018 року № 36 «Про результати службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, скоєної молодшим лейтенантом ОСОБА_1 ».

Як зазначено у позовній заяві, Актом про результати службового розслідування за фактом дорожньо транспортної пригоди, скоєної молодшим лейтенантом ОСОБА_1 встановлено, що 30 листопада 2017 року об 11 годині 27 хвилин технічно справний автомобіль Тойота Ленд Крузер Прадо, військовий номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 виїхав з парку для виконання завдань за призначенням. Справність автомобіля підтверджена підписами відповідних посадових осіб у дорожньому листі №18191 від 30 листопада 2017 року та поясненнями цих осіб.

05 листопада 2017 року о 00 годин 15 хвилин в місті Бучі по вулиці Енергетиків ОСОБА_1 , керуючи вказаним вище автомобілем, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху та здійснив наїзд на припаркований автомобіль ГАЗ, державний знак НОМЕР_3 , та дорожній знак. Внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_1 відбулася дорожньо транспортна пригода, що призвела до пошкоджень транспортних засобів.

Автомобіль Тойота Ланд Крузер Прадо, військовий номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП зазнав значних механічних пошкоджень, чим заподіяно державі матеріальну шкоду.

Відповідно до звіту №95/12/17 про оцінку збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, матеріальний збиток, заподіяний транспортному засобу, складає 116 196,52 грн.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2017 року у справі №367/7739/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

У висновку Акта про результати проведеного службового розслідування за фактом дорожньо транспортної пригоди, затвердженого 26 березня 2018 року командиром військової частини НОМЕР_1 , зазначено, що своїми діями, вчиненими з власної необережності, ОСОБА_1 заподіяв шкоду державі у розмірі 116 19652 грн та запропоновано притягнути молодшого лейтенанта ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у вказаному вище розмірі.

На підставі чого, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 27 березня 2018 року №38, у тому числі, зобов`язано за шкоду, заподіяну державі під час виконання службових обов`язків, офіцера 1 управління військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнути до повної матеріальної відповідальності у розмірі 116 196,52 грн.

Однак, позивач не погоджується з вказаним наказом командира військової частини НОМЕР_1 з тих підстав, що службове розслідування проведено з порушенням Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР, в частині строків його проведення та, як зазначено у позовній заяві, на думку позивача, його матеріальна відповідальність підпадає під обмежену матеріальну відповідальність, а не під повну, як зазначено в оскаржуваному наказі.

Вважаючи наказ командира військової частини НОМЕР_1 таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що спірний наказ командира військової частини НОМЕР_1 не є одноособовим рішенням командира військової частини НОМЕР_1 , а тому належним відповідачем в даному випадку є військова частина НОМЕР_1 .

Також представник відповідача зазначив, що строки проведення службового розслідування та видання спірного наказу не порушені, оскільки відповідач дізнався про факт заподіяння матеріальної шкоди державі ОСОБА_1 лише після отримання повідомлення від командира військової частини НОМЕР_4 .

Окрім того, представник відповідача вказав, що внаслідок протиправної поведінки позивача відбулася дорожньо-транспортна пригода, що призвела до пошкоджень транспортних засобів, що є підставою для притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності. Вказані обставини, як зазначено у відзиві на позовну заяву, підтверджуються відповідними доказами.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що спірний наказ є одноособовим рішенням командира військової частини НОМЕР_1 , а тому командир військової частини НОМЕР_1 є належним відповідачем у справі.

Також позивач наголосив й на тому, що про факт виявлення шкоди стало відомо 06 листопада 2017 року, тобто саме вказана дата є днем виявлення факту заподіяння шкоди. А тому, на думку позивача, відповідач порушив строк проведення службового розслідування.

Позивач вказав, що дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок його необережності, тому відсутні підстави для повної матеріальної відповідальності.

У запереченнях на відповідь позивача на відзив на позовну заяву представник відповідача повторно наголосив на тому, що командир військової частини не є належним відповідачем у справі, оскільки проект наказу «Про результати службового розслідування за фактом дорожньо транспортної пригоди, скоєної молодшим лейтенантом ОСОБА_1 » розроблявся Департаментом логістики військової частини НОМЕР_1 за результатами службового розслідування, проведеного комісією (а не особисто командиром) військової частини НОМЕР_1 , а також послався на аналогічні підстави, які вже зазначалися представником відповідача у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу та є молодшим лейтенантом, офіцером 1 управління військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з нарядом на вихід машин військової частини НОМЕР_4 на 30 листопада 2017 року, автомобіль Тойота Ленд Крузер Прадо, військовий номер НОМЕР_5 , виділений з метою забезпечення службової діяльності 1 управління військової частини НОМЕР_1 терміном до 10:00 06 листопада 2017 року.

Автомобіль Тойота Ленд Крузер Прадо, військовий номер НОМЕР_5 , належить військовій частині НОМЕР_4 на праві оперативного управління.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по технічній частині) від 09 серпня 2016 року № 37 «Про закріплення автомобільної техніки за водіями» ОСОБА_1 передано під звіт для використання та закріплено за останнім автомобільну техніку встановленим порядок, зокрема, транспортний засіб автомобіль Тойота Ленд Крузер Прадо, військовий номер НОМЕР_5 .

ОСОБА_1 прийняв під звіт вказаний автомобіль, що підтверджено його підписом у паспорті (формулярі) машини серія НОМЕР_6 .

05 листопада 2017 року близько 00 годин 15 хвилин ОСОБА_1 в місті Бучі по вулиці Енергетиків, керуючи автомобілем Тойота Ленд Крузер Прадо, військовий номер НОМЕР_5 , не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху та здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки ГАЗ, державний номерний знак НОМЕР_3 та дорожній знак. Внаслідок чого відбулася дорожньо транспортна пригода, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, включаючи автомобіль Тоойта Ленд Крузер Прадо, військовий номер НОМЕР_5 .

Відповідно до звіту № 95/12/17 про оцінку вартості збитку, проведеного фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (сертифікат № 1185/17 суб`єкта оціночної діяльності від 08 грудня 2017 року, виданий Фондом державного майна України), матеріальний збиток, нанесений власнику колісного транспортного засобу Тойота Ленд Крузер Прадо, військовий номер НОМЕР_5 , складає 116 196 (сто шістнадцять тисяч сто девяносто шість) гривень 52 копійки.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Причиною здійснення дорожньо-транспортної пригоди стало недотримання офіцером 1 управління військової частини НОМЕР_1 молодшим лейтенантом ОСОБА_1 вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28 лютого 2018 року № 54 з адміністративного-господарської діяльності призначено службове розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, скоєної молодшим лейтенантом ОСОБА_1 .

Комісією у складі: голови комісії заступника директора департаменту начальника 2 управління Департаменту логістики військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 та членів комісії заступника начальника управління начальника 1 служби 2 управління Департаменту логістики військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 , начальника 2 групи 1 служби 2 управління Департаменту логістикии військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 , старшого офіцера 1 групи 1 служби 2 управління департаменту логістики військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 , помічника начальника 1 управління військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_7 у період з 28 лютого 2018 року по 26 березня 2018 рок проведено службове розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, скоєної молодшим лейтенантом ОСОБА_1 .

За результатами проведеного службового розслідування складено акт, в якому комісія прийшла до висновку, що своїми діями, вчиненими з необережності, позивач заподіяв шкоду державі у розмірі 116 196 (сто шістнадцять тисяч сто дев`яносто шість) гривень 52 копійки, а тому запропонувала притягнути молодшого лейтенанта ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності.

27 березня 2018 року командиром військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) видано наказ «Про результати службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, скоєної молодшим лейтенантом ОСОБА_1 », яким, зокрема, позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 116 196 (сто шістнадцять тисяч сто дев`яносто шість) гривень 52 копійки за шкоду, заподіяну державі під час виконання службових обов`язків.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначає Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (далі по тексту Положення).

Пунктом 2 Положення передбачено, що відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Судом встановлено, що автомобіль Тойота Ленд Крузер Прадо, військовий номер НОМЕР_5 , закріплений на праві оперативного управління за підпорядкованою військовій частині НОМЕР_1 військовою частиною НОМЕР_4 та був закріплений за позивачем відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по технічній частині) від 09 серпня 2016 року № 37 «Про закріплення автомобільної техніки за водіями».

Пунктом 17 Положення встановлено, що командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.

У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Як встановлено судом, постановою Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Постанова набрала законної сили 27 грудня 2017 року.

Крім того, судом встановлено, що 28 лютого 2018 року командир військової частини НОМЕР_4 , за якою закріплений автомобіль, доповів командиру військової частини НОМЕР_1 про факт заподіяння шкоди державі внаслідок пошкодження службового автомобіля Тойота Ленд Крузер, військовий номер НОМЕР_5 , керування яким здійснював молодший лейтенант ОСОБА_1 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 . У вказаній доповіді зазначено, що військова частина НОМЕР_4 не має достатніх владних повноважень щодо притягнення до відповідальності позивача, а тому командир військової частини НОМЕР_4 просив командира військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення щодо призначення службового розслідування стосовно дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, довідавшись про факт вчинення шкоди державі позивачем 28 лютого 2018 року, відповідач призначив службове розслідування, яке завершилось 26 березня 2018 року, а 27 березня 2018 року видав спірний наказ, тобто строки проведення службового розслідування та видання спірного наказу за його результатами військовою частиною НОМЕР_1 не порушувались, а твердження позивача щодо порушення строків проведення службового розслідування, встановлених пунктом 17 Положення, є необґрунтованими.

Відповідно до абзацу 6 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», на військовослужбовця покладається обов`язок берегти державне майно.

Згідно з пунктом 13 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі, зокрема, знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Отже, псування військового майна, переданого військовослужбовцю під звіт для використання є самостійною підставою для притягнення останнього до повної матеріальної відповідальності.

Як вже зазначалося, автомобіль Тойота Ленд Крузер Прадо , військовий номер НОМЕР_5 , був закріплений за позивачем під звіт, що підтверджує його підпис у паспорті (формулярі) машини серія НОМЕР_6 та дорожньому листі № 18191.

У свою чергу, постановою Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2017 року у справі № 367/7739/17 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що полягало у не врахуванні позивачем дорожньої обстановки, не обрання ним безпечної швидкості руху та здійсненні наїзду на припаркований автомобіль ГАЗ, державний номер НОМЕР_3 , та дорожній знак.

Згідно зі звітом № 95/12/17 про оцінку вартості збитку, матеріальний збиток, нанесений власнику транспортного засобу Тойота Ленд Крузер Прадо, військовий номер НОМЕР_5 , складає 116196,52 грн.

Отже, внаслідок дій позивача, протиправність яких встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили, пошкоджено транспортний засіб, переданий позивачу під звіт, який, у свою чергу, є власністю держави, а тому Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про наявність законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності в розмірі 116196,52 грн, що заподіяна державі з вини позивача.

Між тим, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання позивача на пункт 10 Положення щодо застосування до нього обмеженої матеріальної відповідальності є необґрунтованими, оскільки нормами, на які посилається позивач, передбачено умови застосування обмеженої матеріальної відповідальності щодо псування або втрати через необережність майна, виданого військовослужбовцям і призваним на збори військовозобов`язаним на період зборів в особисте користування. Однак, автомобіль Тойота Ленд Крузер Прадо, військовий номер НОМЕР_5 , не відноситься до вказаного виду майна. Крім того, суд звертає увагу, що пунктом 13 Положення передбачено вичерпний перелік підстав, за настанням яких військовослужбовці несуть повну матеріальну відповідальність.

Стосовно тверджень відповідача в частині того, що командир військової частини НОМЕР_1 не є належним відповідачем у даній адміністративній справі, суд приходить до висновку про їх безпідставність, оскільки Законом України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України» передбачено, що Командир відповідач за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, що, в свою чергу, свідчить про одноособове прийняття оскаржуваного наказу саме командиром військової частини.

При цьому, твердження відповідача в тій частині, що проект наказу командира військової частини погоджується із його заступниками, начальниками адміністративного, юридичного, 8 управлінь військової частини та начальником структурного підрозділу, що призначений для здійснення контролю за дотриманням антикорупційного законодавства у військовій частині НОМЕР_1 , суд також не приймає до уваги, оскільки відповідачем не доведено, а судом не встановлено взагалі факту погодження оскаржуваного наказу.

Стосовно клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху, у зв`язку з відсутністю у ній відомостей щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору, суд приходить до висновку про його необґрунтованість, оскільки судом під час вирішення питання щодо можливості відкриття провадження в даній адміністративній справі була надана відповідна правова оцінка змісту позовної заяви та всім зазначеним у ній відомостям та, в подальшому, відкрито провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування виконано та доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного наказу з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судових витрат, а також враховуючи те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для компенсації судових витрат.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко