Справа № 2а-0770/3601/11
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 грудня 2018 року

Київ

справа №2а-0770/3601/11

адміністративне провадження №К/9901/2888/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.06.2012 (головуючий суддя: Рейті С.І.)

та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014 (головуючий суддя: Гінда О.М., судді: Мікула О.І., Ніколін В.В.)

у справі № 2а-0770/3601/11

за позовом Державної податкової інспекції у Тячівському районі Закарпатської області

до Солотвинської селищної ради Закарпатської області

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Тячівському районі Закарпатської області (далі - ДПІ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Солотвинської селищної ради Закарпатської області (далі - відповідач), в якому, із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила звернути стягнення податкового боргу Солотвицького комунального підприємства по водопостачанню в розмірі 652979,35 грн. на кошти Солотвицької селищної ради

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.06.2012 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014, постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково, звернуто стягнення до бюджету податкового боргу Солотвицького комунального підприємства по водопостачанню на кошти Солотвицької селищної ради Тячівського району Закарпатської області у сумі 399900,06 грн.; у іншій частині позовних вимог закрито провадження у справі.

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм пункту 1.3 ст.1Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст. 39 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (Закон № 2343-XII), та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За доводами касаційної скарги, судами не було враховано, що норми Закону № 2343-XII встановлюють право кредитора пред'явити вимоги до боржника щодо стягнення заборгованості за мировою угодою у разі не невиконання таким боржником зобов'язання по такій угоді, а пред'явлення позову у межах адміністративного судочинства обумовлено припиненням провадження у справі про банкрутство ухвалою господарського суду.

Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання заперечення проти касаційної скарги.

У відповідності до норм частини 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Отже, предметом касаційного перегляду є постанова апеляційного суду у частині закриття провадження у справі.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено у судовому процесі фактичною підставою для звернення ДПІ до суду з позовом про стягнення з відповідача суми податкового боргу стали обставини наявності такого у Солотвицького комунального підприємства по водопостачанню у загальній сумі 652979,35 грн., які не були погашені вказаним підприємством; та відповідно відсутність у цього підприємства майна, за рахунок якого може бути погашено вказану суму податкового боргу.

У судовому процесі встановлено, що до цієї суми податкового боргу контролюючим органом були включені суми (253079,29 грн.), які були розстрочені за мировою угодою, затвердженою судом у процедурі банкрутства. Вказана сума була розстрочена за мировою угодою, затвердженою ухвалою господарського суду Закарпатської області від 26.02.2010 у справі № 10/65. При цьому, боржником за цією мировою угодою було Солотвицьке комунальне підприємство по водопостачанню, а одним із кредиторів - ДПІ.

За визначенням ст. 1 Закону № № 2343-XII (у редакції. чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) мирова угода - домовленість між боржником та кредитором (групою кредиторів) про відстрочку та (або) розстрочку платежів або припинення зобов'язання за угодою сторін (далі - прощення боргів).

Відповідно до частини 1 ст. 35 цього Закону під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та (або) розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється угодою сторін. Не підлягає прощенню (списанню) за умовами мирової угоди заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, невикористаних та своєчасно не повернутих коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Мирова угода може бути укладена на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство (частина 2 цієї статті).

Частиною 5 ст. 39 цього Закону встановлено, що мирова угода може бути розірвана за рішенням господарського суду у разі: невиконання боржником умов мирової угоди щодо не менш як третини вимог кредиторів.

У разі визнання мирової угоди недійсною або її розірвання вимоги кредиторів, щодо яких були надані відстрочка та (або) розстрочка платежів або прощення (списання) боргів, відновлюються в повному розмірі у незадоволеній частині (частина 7 цієї статті).

Відповідно до частини 8, у разі невиконання мирової угоди кредитори можуть пред'явити свої вимоги до боржника в обсязі, передбаченому цією мировою угодою. У разі порушення провадження у справі про банкрутство цього ж боржника обсяг вимог кредиторів, щодо яких було укладено мирову угоду, визначається в межах, передбачених зазначеною мировою угодою.

Обґрунтовуючи включення до складу сум податкового боргу, за стягненням якої ДПІ звернулася до суду, позивач вказував на невиконання Солотвицьким комунальним підприємством по водопостачанню умов мирової угоди.

У відповідності до пункту 1.3 ст. 1 ПК України (у редакції. чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків у яких виник спір), цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Застосовуючи вказані правові норми, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок, що кредиторські вимоги, які були заявлені ДПІ у процедурі банкрутства не підлягають стягненню у порядку, встановленому нормами ПК України - такі вимоги мають бути розглянуті у порядку господарського судочинства. Отже, апеляційним судом було правомірно застосовано норми пункту 1 частини 1 ст. 157 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції) та закрито провадження у справі у цій частині позовних вимог, оскільки вони не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Доводи, наведені позивачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків апеляційного суду, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

У силу норм частини 1 ст. 341 КАС України, постанова апеляційного суду не переглядається у частині задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко