Справа № 822/960/18
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 822/960/18

21 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Іваненко Т.В. Кузьменко Л.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про перегляд за нововиявленими обставинами постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив зобов`язати Кам`янець-Подільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області призначити достроковий вихід на пенсію зі зменшенням віку на 8 (вісім) років та нарахувати пенсію з 28.09.2017 року, тобто зі строку звернення до Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про протиправність отриманої ним відмови Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області, як такої, що суперечить вимогам ст.46 Конституції України, ст.ст.55, Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст.15 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Зокрема, позивач стверджував, що факт його перебування у трудових відносинах з Кам`янець-Подільським АТП 16861, де він працював водієм, і був відряджений у лютому 1987 року до Чорнобильської зони, підтверджується відповідними наказами та архівними довідками, є належною підставою для призначення йому пенсії у відповідності до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано Кам`янець- Подільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області призначити та нараховувати ОСОБА_1 з 28 вересня 2017 року пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 8 років.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необгрунтованого рішення.

Вінницьким апеляційним адміністративним судом задоволено клопотання Пенсійного органу та здійснено заміну Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області залишено без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року - без змін.

18 жовтня 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області про перегляд постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду по даній справі від 16.08.2018 року за нововиявленими обставинами.

Вказана заява мотивована тим, що під час розгляду справи Вінницьким апеляційним адміністративним судом 16.08.2018 року представником позивача Семенешиним І.В. було приховано факт смерті його довірителя ОСОБА_1 (свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від 26.05.2018 року), який помер ще 26.05.2018 року, що призвело до безпідставного винесення рішення по суту, оскільки відповідно до п.5 ч.1 ст.238 КАС України, у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи суд закриває провадження у справі.

Розглянувши вказану заяву відповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила наступне.

28.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області з заявою щодо призначення йому пенсії, на підставі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Листом Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області № 18561/04 від 27.12.2017 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії, з підстав того, що в наданих позивачем для призначення пенсії довідках № 38 від 17.11.1992 року та № 47 від 06.02.1992 року відсутні як відомості про первинні документи на основі яких видавались останні, так і відомості про фактичні дні його перебування в зоні відчуження.

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив зобов`язати відповідача призначити йому пенсію відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що єдиним документом, який підтверджує статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та надає право позивачу користуватись пільгами, встановленими Законом, зокрема, призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком з огляду на наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХП).

Статтею 9 Закону 796-ХІІ визначено коло осіб, які вважаються такими, що постраждали слідок Чорнобильської катастрофи.

Так, згідно вказаної статті, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно статті 10 Закону 796-ХІІ учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Стаття 13 Закону 796-ХІІ передбачає обов`язок держави перед громадянами за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її зокрема за пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали:

- у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на 10 років.

- у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, із зменшенням пенсійного віку на 8 років.

- з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, із зменшенням пенсійного віку на 5 років.

Відповідно до абз.6 п.п.5 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.05 р. N 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за N1566/11846, до заяви про призначення пенсії додаються документи, які засвідчують особливий статус особи; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 р. N 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Згідно з ч.1, 4 ст.15 Закону 796-ХП підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. N 51 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Порядок) затверджений порядок, який регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Пунктом 10 Порядку встановлено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів:

а) посвідчення про відрядження в зону відчуження;

б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження;

в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Тобто, підставою для отримання посвідчення та як наслідок статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є наявність у особи хоча б одного з перелічених вище документів.

Частиною 3 ст.65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" закріплено, що Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Верховний Суд України у постановах від 21.11.2006 р. та 04.09.2015 р. (справи № 21-1048во06, № 690/23/15-а відповідно) висловлював правовий висновок щодо застосування положень статті 55 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зокрема, вказав, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та робота на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Вказаної правової позиції притримується і Верховний Суд, що вбачається зокрема з постанови від 19 червня 2018 року у справі № №675/2071/16-а (адміністративне провадження №К/9901/44983/18).

Враховуючи викладене, особи які віднесені до II категорії учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме на підставі їхнього перебування - робота у зоні відчуження автоматично мають право на пільги, встановлені ч.1 ст.55 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з матеріалами справи, позивач уже має відповідне посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році категорії 2 Серії НОМЕР_2 , яке видане 01.11.2012 року (а.с. 22).

Таким чином, при встановленні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії та видачі відповідного посвідчення, яке згідно вказаного є безумовним підтвердженням наявності відповідного статусу у особи, вже було підтверджено та встановлено факт перебування позивача у відповідний період у зоні відчуження, оскільки у випадку іншого підстави для видачі йому посвідчення 2 категорії були б відсутні.

Крім того, факт перебування позивача на роботі по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 01 лютого 1987 року по 28 лютого 1987 року також підтверджують: довідка №38 від 17.11.1992 року, видана Кам`янець-Подільським АТП16861, де зазначено, що позивач у період з 01 лютого 1987 року по 28 лютого 1987 року згідно наказу від 29.01.1987 року №16 дійсно працював на обслуговуванні Чорнобильської зони по перевезенню продуктів харчування у м.Чорнобиль, довідка №47 від 06.02.1992 року, де зазначено, що позивач у вказаний період був відряджений до Київського автопідприємства 13064 і здійснював перевезення м`ясопродуктів з Холодкомбінату №3 в економічну зону м.Чорнобиль, Зелений мис, Іванків, та архівні-довідки, в яких зазначено, що позивач дійсно значиться як такий, що приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 01 лютого 1987 року по 28 лютого 1987 року.

Факт перебування позивача у період з 01 лютого 1987 року по 28 лютого 1987 року в зоні відчуження та виконання робіт, пов`язаних із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, також підтвердили допитані судом першої інстанції під час розгляду справи свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які у 1987 році працювали разом з позивачем у Кам`янець-Подільському АТП 16861, та засвідчили факт відрядження ОСОБА_1 в лютому 1987 року до Чорнобильської зони.

Згідно ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів встановила, що позивач має право на призначення пенсії згідно статті 55 Закону 796-ХІІ із зменшенням пенсійного віку на 8 років з 28 вересня 2017 року, а бездіяльність відповідача щодо не призначення позивачу вказаної пенсії є протиправною.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 26.05.2018 року.

Відповідно до ст.52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному

процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Процесуальним правонаступництвом є заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в судочинстві участь останнього.

Крім того, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним правонаступництвом і передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. Незалежно від підстав матеріального правонаступництва процесуальне правонаступництво допускається лише після заміни сторони в матеріальних правовідносинах.

В той же час, ст.ст.1218, 1219 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що не допускають правонаступництва правовідносини щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Із аналізу ч.1 ст.319 КАС України вбачається, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно ст.238 цього Кодексу, зокрема у разі смерті фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Разом з цим, за змістом ч.3 ст.319 КАС України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Зазначена правова позиція також відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду 14 червня 2018 року у справі № 800/281/18 (П/9901/281/18) Провадження № 11-454сап18.

З огляду на зазначене вище, та враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року, її скасування та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 325, 328, 329, 361, 369 КАС України, суд

У Х В А Л И В:
В задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України про зобов`язання вчинити дії, скасування даної постанови та закриття провадження у справі - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 27 грудня 2018 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Іваненко Т.В. Кузьменко Л.В.