Справа № 826/6420/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 грудня 2018 року № 826/6420/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області,
про представники учасників справи:визнання протиправною та скасування податкової вимоги позивача - ОСОБА_2; відповідача - Хітько В.М.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1) подав на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач або ГУ ДФС), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 383-56 від 26.01.2018.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що прийнята податкова вимога є незаконною та необґрунтованою, оскільки її зміст суперечить чинному податковому законодавству та у зв'язку з цим підлягає скасуванню.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, вказавши про правомірність оскаржуваної податкової вимоги, прийнятої у межах наданих контролюючому органу повноважень. Також відповідачем у відзиві вказано, що податковий борг по орендній платі погашено і тому податкова вимога № 383-56 від 26.01.2018 відповідно до п.п. 60.1.1 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України вважається відкликаною.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.04.2018 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 826/6420/18 та призначено до розгляду в підготовче засідання на 12.06.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 07.08.2018

У судовому засіданні 07.08.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, представник позивача заперечив проти позову повністю.

Представниками сторін до суду подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи наведене, судом ухвалено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження на підстав ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

26.05.2010 між позивачем (орендар) та Макарівською районною державною адміністрацією Київської області (орендодавець) укладено Договір оренди землі (далі-Договір), строком на 49 років.

Відповідно до п. 5 Договору орендна плата вноситься орендарем у безготівковій грошовій формі в розмірі 4 % від вартості нормативної грошової оцінки землі, без ПДВ, в рік в порядку, визначеному чинним законодавством України, на поточний рахунок орендодавця.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 696 670, 77 грн.

Відповідно до п. 7 Договору орендна плата за земельну ділянку сплачується орендарем за базовий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця, якщо інше не буде встановлено законодавством України. Орендар має право сплатити орендну плату на майбутнє, але не більше ніж за один рік.

На виконання умов договору 14.01.2017 позивачем була сплачена орендна плата за користування земельною ділянкою в сумі 27 866,77 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.685754606.1.

У зв'язку із наявністю у позивача податкового боргу на загальну суму 12 206,22 грн., на підставі даних автоматизованої системи обліку, керуючись вимогами п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України та відповідно до п. 1 розділі ІІІ Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 610 (далі - Порядок), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 24.07.2017 за № 902/30770, податковим керуючим Ірпінського відділення ГУ ДФС у Київській області в автоматичному режимі сформовано і направлено ОСОБА_1 податкову вимогу від 26.01.2018 № 383-56.

Вважаючи вказану податкову вимогу протиправною, а, відтак такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Як вказує відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, вказаний податковий борг виник 24.01.2018 в результаті нарахування позивачу грошового зобов'язання по орендній платі з фізичних осіб визначеного у податковому повідомленні-рішенні від 24.01.2018 № 1667-00000 в сумі 52 869,06 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Відповідно до п. 288.1 стю 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно з п. 288.3. ст. 288 ПУ України об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати відповідно до п. 288.4 ст. 288 ПК України встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 ПК України (п. 288.7 ст. 288 ПК України).

Відповідно до п. 285.1 ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

За приписами пункту 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 58.1. ст. 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: 1) невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; 2) завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; 3) заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Відповідно до абз. 2 п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

Згідно з п. 287.5. ст. 287 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Фізичними особами у сільській та селищній місцевості земельний податок може сплачуватися через каси сільських (селищних) рад або рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про приймання податкових платежів. Форма квитанції встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Відповідно до п. 287.9. ст. 287 ПК України у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове (податкові) повідомлення-рішення у строки, встановлені цією статтею, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов'язання.

Як встановлено судом, позивач оскаржує податкову вимогу № 383-56 від 26.01.2018 (далі - вимога), відповідно до якої за позивачем наявний податковий борг з орендної плати фізичних осіб на суму 12 206,22 грн.

Згідно з п. 59.1. статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.п. 1,2 розділу ІІ Порядку податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується контролюючим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції. Податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму:

- узгодженого грошового зобов'язання;

- непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.

Відповідач в обґрунтування правомірності формування оскаржуваної вимоги зазначає те, що згідно даних інтегрованої картки платника ІТС "Податковий блок" податковий борг виник 24.01.2018 в результаті нарахування позивачу грошового зобов'язання визначеного у податковому повідомленні-рішенні від 24.01.2018 № 1667-0000 в сумі 52 869,06 грн.

У той же час, позивач заперечує проти факту наявності боргу з орендної плати за землю, оскільки протягом 2016-2017 років не отримував податкові повідомлення-рішення про сплату орендної плати. Також ОСОБА_1 зазначає що орендна плата за 2017 рік ним була сплачена, на підтвердження чого позивачем до суду надано квитанцію № 0.0.685754606.1 від 14.01.2017.

Також, позивач вказує на те, що у відповідь на адвокатський запит, ГУ ДФС надало адвокату ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, копії податкових повідомлень-рішень, відповідно до яких відповідачем проведено нарахування орендної плати за 2016 рік - у сумі 49 676,47 грн. (повідомлення-рішення № 8207-1701 від 20.04.2016) та за 2017 рік - у сумі 52 869,06 грн. (повідомлення-рішення № 1667-0000 від 04.04.2017). Проте, відповідачем не надано документів на підтвердження того, що вказані повідомлення-рішення направлялися позивачу. До суду вказані документи ГУ ДФС також не подавались.

Судом встановлено, що станом на 31.12.2017, відповідно до копії інтегрованої картки платника податку, у позивача містилась переплата податкового зобов'язання у розмірі 40 662,84 грн.

Як зазначалося вище, 24.01.2018 відповідачем нараховане позивачу грошове зобов'язання відповідно до податкового повідомлення-рішення від 24.01.2018 № 1667-0000 в сумі 52 869,06 грн.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять, а ГУ ДФС до суду не подано, доказів на підтвердження направлення та вручення позивачу податкового повідомлення-рішення від 24.01.2018 № 1667-0000, на яке посилається відповідач як на підставу для винесення оскаржуваної вимоги, що є підставою для звільнення позивача від відповідальності, передбаченої ПК України за несвоєчасну сплату податкового зобов'язання.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що податковий борг по орендній платі з фізичних осіб в сумі 12 206,22 грн. погашено 05.05.2018 за рахунок надходження коштів в розмірі 52 862,10 грн., у зв'язку з чим оскаржувана вимога відповідно до п.п. 60.1.1 п.60.1 статті 60 ПК України вважається відкликаною, оскільки, як встановлено матеріалами справи відповідачем не доведено факту існування податкового боргу.

Оцінюючи вищевикладені обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що податкова вимога від 26.01.2018 № 383-56 про нарахування податкового боргу у сумі 12 206,22 грн. сформована всупереч вимогам законодавства України та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних беззаперечних доказів в обґрунтування обставин правомірності винесення ним оскаржуваної вимоги.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача за поданим адміністративним позовом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 704, 80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Київській області.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № 383-56 від 26.01.2018.

3. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (ідентифікаційний код 39393260, адреса: 03151, м. Київ, Народного Ополчення, буд. 5а) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко