Справа № 0540/9036/18-а
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2019-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2019 р. Справа№0540/9036/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши в порядку загального позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до Селидовського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, 6)

про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

19 вересня 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Селидовського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому позивач просить:

- скасувати рішення Селидовського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області від 20 серпня 2018 року про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії;

- зобов'язати Селидовське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та зарахувати страховий стаж за період роботи на підприємстві ПАТ "Донецький металопрокатний завод" з 01 липня 1975 року по 18 липня 1978 року.

Ухвалою від 21 вересня 2018 року суд прийняв до розгляду адміністративну справу та відкрив провадження в адміністративній справі № 0540/9036/18-а в порядку спрощеного позовного провадження.

21 листопада 2018 року ухвалою суду розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Цією ж ухвалою продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі № 0540/9036/18-а терміном на тридцять днів та призначено підготовче засідання на 11 грудня 2018 року.

За наслідками судового засідання, ухвалою суду від 11 грудня 2018 року у справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 03 січня 2019 року. Цього ж дня проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» має право на державну пенсію за віком. 11 липня 2018 року звернувся до відповідача із заявою № 3338 про призначення пенсії та надав всі необхідні документи, що підтверджують право на призначення пенсії. За наслідками розгляду вказаної заяви відповідачем було прийнято рішення від 20 серпня 2018 року про відмову в призначенні пенсії, з тих підстав, що позивач не має необхідних 15 ( п'ятнадцяти років ) страхового стажу. При цьому зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01 липня 1975 року по 18 липня 1978 року на підприємстві ПАТ «Донецький металопрокатний завод», оскільки відсутній запис в трудовій книжці та підприємство не здійснювало реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території і перевірити достовірність виданої довідки не має можливості.

Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними та просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог, вважає вимоги, викладені у позовній заяві, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просить суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що при розгляді документів, наданих позивачем для призначення пенсії встановлена невідповідність трудової книжки позивача вимогам «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», підприємство не здійснювало реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території і перевірити достовірність виданої довідки не має можливості. Отже, відсутні підстави для врахування періоду роботи позивача з 01 липня 1975 року по 18 липня 1978 року на підприємстві ПАТ «Донецький металопрокатний завод».

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_3. Реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1. Позивач є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка про взяття на обік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 13 вересня 2017 року № НОМЕР_2.

Судом встановлено, що позивач 11 липня 2018 року звернувся до Селидовського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою № 3338 про призначення пенсії відповідно до приписів статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

20 серпня 2018 року, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1, Селидовським ОУПФУ Донецької області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії (а.с. 17).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що при зверненні ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії, останньою були надані наступні документи: заява, копія паспорту і ІПН; довідка про роботу з підприємства ВАТ „Точмаш" від 05.07.2013р. № 1254/з; архівний витяг з Кагарлицької районної ради КП „Трудовий архів кагарлицького району" від 17.05.2017р. № 01.08.110; довідка про перейменування підприємства з підприємства ЗАТ „Точмаш" від 05.07.2013р. № 1255/з; довідка про заробітну плату з підприємства ВАТ „Точмаш" від 05.07.2013р. № 1253/з; копія свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БК № 326412 від 01.07.1981р.; копії свідоцтва про народження серії УІІ-НО № 351188 від 29.10.1987р. та серії IV- БК № 256895 від 14.07.1981р., довідка внутрішньо переміщеної особи від 19.06.2018р. № 328482; довідка про роботу з підприємства ПАТ Донецький металопрокатний завод» від 02.07.2018р. № 92/06.

Як вбачається зі змісту спірного рішення, відповідач зазначає, що відповідно до норм ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-УІ від 08.07.2011р. особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення жінками 56 років 06 ) місяців та наявності не менше 15 років страхового стажу.

Також у рішенні визначено, що до страхового стажу позивача зараховані періоди роботи з 27 серпня 1978 року по 16 січня 1979 року, з 15 січня 1981 року по 10 березня 1983 року, з 30 листопада 1984 року по 09 вересня 1985 року на підприємстві «Кагарлицький цукрокомбінат», з 24 січня 1987 року по 19 січня 1996 року на підприємстві ВАТ Точмаш", з 12 квітня 2000 року по 01 листопада 2000 року на підприємстві Колективне сільськогосподарське підприємство „Спартак".

Разом з тим зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 01 липня 1975 року по 18 липня 1978 року на підприємстві ПАТ «Донецький металопрокатний завод», оскільки відсутній запис у трудовій книжці та підприємство не здійснювало реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території і перевірити достовірність виданої довідки не має можливості.

Водночас, відповідачем підтверджено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 12 років 10 місяців 12 днів.

За наведених обставин відповідачем відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно статті 26 закону України " Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Як вбачається з матеріалів справи, трудова книжка позивача серії НОМЕР_4 пошкоджена. Водночас, судом встановлено, що запис про періоди роботи позивача на підприємстві ПАТ «Донецький металопрокатний завод» у період з 01 липня 1975 року по 18 липня 1978 року відсутній.

Судом також встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Публічним акціонерним товариством «Донецький Металопрокатний завод» видано довідку за номером 92/06 від 02 липня 2018 року. Відповідно до вказаної довідки, підприємством підтверджено період роботи позивача з 01 липня 1975 року по 18 липня 1978 року в якості полірувальника виробів з металів, із повним робочим днем.

Задовольняючи адміністративний позов суд виходив з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно з нормами статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з нормами статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року.

Судом встановлено, що станом на 31 грудня 2017 року позивач досяг віку 60 років та 1 місяць.

За приписами статті 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 1993 року № 637 прийнятий Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в якому в пункті 1.2 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд зазначає, що норми пункту 3 Порядку передбачають обов'язковість витребування уточнюючих довідок для підтвердження трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Як вже зазначалось судом, 02 липня 2018 року Публічним акціонерним товариством «Донецький Металопрокатний завод» видано довідку за номером 92/06. Відповідно до вказаної довідки, підприємством підтверджено період роботи позивача з 01 липня 1975 року по 18 липня 1978 року в якості полірувальника виробів з металів, із повним робочим днем.

Посилаючись на порушення порядку заповнення трудової книжки відповідач, обмежившись цитуванням норм права, а в чому саме полягала така невідповідність не зазначив.

Крім того, суб'єктом владних повноважень не враховані положення п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», згідно з якими відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб'єкта господарювання.

Порушення роботодавцем порядку заповнення трудової книжки за наявності уточнюючої довідки не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсію. Вказані обставини свідчать про необґрунтованість оскарженого рішення.

Таким чином, суд вважає необґрунтованою відмову відповідача щодо не зарахування періодів роботи позивача на підприємстві ПАТ «Донецький металопрокатний завод» в період з 01 липня 1975 року по 18 липня 1978 року.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення, відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", є досягнення особою пенсійного віку та наявності відповідного страхового стажу.

Відповідно до Додатку 1 Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р місто Донецьк відносяться до території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Абзац 7 пункту 20 Порядку № 637 доповнено постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1028 наступного змісту: в разі розміщення підприємств, установ, організацій на тимчасово окупованій території України або в районах проведення АТО можливе підтвердження спеціального стажу за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Суд погоджується, що відповідно до частини 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Проте, суд зауважує, що відсутність можливості проведення перевірки не може позбавляти позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком. Як встановлено судом, наявність страхового стажу за дані періоди підтверджуються наявними у справі документами, зокрема, довідкою уточнюючого характеру, яка може бути основним доказом підтвердження страхового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями, оскільки відсутні відповідні записи у трудовій книжці.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров'я". Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах "Пічкур проти України", "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу статті 6 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку щодо задоволення позовної вимоги позивача щодо скасування рішення Селидовського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області від 20 серпня 2018 року про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання Селидовське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та зарахувати страховий стаж за період роботи на підприємстві ПАТ "Донецький металопрокатний завод" з 01 липня 1975 року по 18 липня 1978 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб'єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.

Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб'єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Тобто, зарахування певних періодів роботи до стажу і призначення пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. У такому випадку, суд може лише зобов'язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії або врахування до пільгового стажу періодів роботи, вказавши на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням вищевикладеного та з метою ефективного захисту порушених прав, свобод, інтересів позивача, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог в цій частині шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, а в частині зобов'язання відповідача зарахувати страховий стаж за період роботи на підприємстві ПАТ "Донецький металопрокатний завод" з 01 липня 1975 року по 18 липня 1978 року, суд дійшов висновку, що це є дискреційними повноваженнями органу пенсійного фонду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з нормами 2 другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду,може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З аналізу вищезазначених правових норм суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями не забезпечив справедливої рівноваги, запобігаючи несприятливим наслідкам, які можуть виникнути після прийняття такого рішення для захисту основоположних прав конкретної особи, використовуючи свої функції, покладені статтею 19 Конституції України.

За таких обставин та з урахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача частково.

Згідно з положеннями частини 3 статті 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судовий збір позивачем був сплачений відповідно до квитанцій від 17 вересня 2018 року № 0.0..1 у сумі 704 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Селидовського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, 6) про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області від 20 серпня 2018 року "Про відмову в призначенні пенсії" ОСОБА_1.

Зобов'язати Селидовське об'єднане Управління пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 липня 2018 року № 3338 про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням висновків суду.

У задоволені решти вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань з Селидовського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 09 січня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Абдукадирова К.Е.