Справа № 1440/2083/18
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 р. № 1440/2083/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача:Очаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області, вул. Лоцманська, 21, м. Очаків, Миколаївська область, 57500

про:визнання протиправним та скасування рішення від 22.05.2018 № 19 та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася з адміністративним позовом до Очаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області (далі - відповідач) з вимогами:

- визнати протиправним рішення від 22.05.2018 року № 19 про відмову в переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", згідно з заявою від 29.03.2018 року № 4676;

- зобов'язати Очаківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області здійснити призначення та розрахунок пенсії відповідно до Закону "Про державну службу", згідно поданих довідок про заробітну плату з 29.03.2018 року з виплатою різниці пенсії за минулий час.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 29 грудня 2014 року перебуває на обліку в Очаківському об'єднаному управління Пенсійного фонду України Миколаївської області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

29 березня 2018 року вона звернулася з заявою до відповідача про перехід з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу". За результатами розгляду її заяви, відповідач своїм рішенням від 22.05.2018 № 19 відмовив у переведенні пенсії, посилаючись на те, що позивач не має 20 років державної служби, так як в період з 29.06.1993 року по 26.12.2014 року, працювала в органах державної податкової служби м. Очаків. Позивач відмову відповідача вважає протиправною та такою, що порушує її права і законні інтереси.

Відповідач з позовом не погодився, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що періоди роботи позивача, протягом яких їй були присвоєні спеціальні звання, не підлягають зарахуванню до стажу роботи на посадах, віднесених до посад державних службовців.

Відповідно до ч. 9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити повністю, виходячи з такого.

Позивачка перебуває на обліку в Очаківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Миколаївської області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

29.03.2018.2018 позивач звернулась до відповідача з заявою щодо переведення її з пенсії призначеної за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за віком відповідно до Закону "Про державну службу".

В ході розгляду справи судом досліджено копії трудової книжки позивача про період роботи з 29.06.1993 року по 26.12.2014 року, позивач займала наступні посади в контролюючих органах:

з 29.06.1993 р. - призначена на посаду старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування державних і спільних підприємств, кооперативних і громадських організацій;

- з 04.10.1993 р. - переведена на посаду головного ревізора-інспектора сектору з контролю законності валютних операцій;

- з 05.04.1994 - призначена на посаду начальника відділу аудиту юридичних осіб, управління аудиту;

- 18.01.1994 р. - прийнято присягу державного службовця;

- з 26.11.1996 р. - прийнята на посаду начальника відділу місцевих податків та інших платежів по переводу з держподатінспекції по Очаківському району;

- з 11.03.2001 р. - переведена на посаду головного держподатінспектора групи справляння податків відділу оподаткування юридичних осіб;

- з 14.06.2001р. - переведена на посаду головного держподатінспектора групи стягнення податкової заборгованості відділу стягнення податкової заборгованості;

- з 24.09.2004р. - в зв'язку зі змінами в організаційній структурі та штатному розписі Очаківської ОДПІ переведена головним держпожатінспектором сектору стягнення коштів, майна відділу стягнення податкового боргу;

- з 01.09.2005 переведена на посаду головного держподатінспектора відділу податку на прибуток та інших податків і зборів/ обов'язкових платежів;

- з 14.10.2005 - переведена на посаду головного держподатінспектора відділу оподаткування юридичних осіб;

- з 07.03.2012 р. - призначено в порядку переведення на посаду головного держподатревізора-інспектора відділу оподаткування юридичних осіб Очаківської ОДПІ Миколаївської області;

- з 01.07.2013 - переведено на посаду головного державного ревізор-інспектора відділу оподаткування та контролю об'єктів і операцій Очаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області;

- 01.07.2013 - присвоєно 13 ранг державного службовця;

- 01.01.2014 присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи ІІІ рангу);

- з 26.12.2014 - звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

Вирішуючи спір по суті, суд застосовує наступні положення законодавства, та зауважує на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 та 2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII (далі - Закон №3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

10 грудня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про державну службу" №889-VIII, який набрав чинності 01 травня 2016 року (далі - Закон № 889-VIII).

Згідно пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" №3723-XII від 16 грудня 1993 року, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону №3723-XII основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

В ході розгляду справи судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18.01.1994 року позивач прийняла присягу державного службовця (пункт 17 трудової книжки), 01.07.2013 року присвоєно 13 ранг державної служби (пункт 36 трудової книжки), 01.07.1994 року присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби І рангу (пункт 18 трудової книжки), 01.01.2014 року присвоєно спеціальне звання "Радник податкової служби ІІІ рангу (пункт 37 трудової книжки) .

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем відмовлено позивачу у зарахуванні до стажу державної служби період роботи в органах державної податкової служби. В обґрунтування правомірності своїх дій відповідач посилався на відсутність у позивача необхідного стажу на посадах віднесених до категорій посад державної служби наголошуючи на тому, що основним критерієм зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. У зв'язку із тим, що посадовим особам контролюючих органів присвоюються спеціальні звання, а не ранги державних службовців, то такі посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 1 Закону №3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України "Про державну податкову службу в Україні" від 04 грудня 1990 року № 509-XII (далі - Закон №509-XII).

Згідно частини 5 статті 15 Закону №509-XII правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу".

Частиною 7статті 15 Закону №509-XII визначено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.

Відповідно до частини 8 статті 15 Закону №509-XII посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Частиною 4 статті 15 Закону №509- XII передбачено, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності).

Тобто, даною нормою установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону №3723-XII щодо обмежень пов'язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Згідно статті 6 Закону №509- XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету дійсно перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

03 травня 1994 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №283, якою затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, яким визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби (далі - Порядок №283).

Згідно абзацу 2 пункту 2 Порядку №283 (чинного до набрання законної сили Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10 грудня 2015 року) до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Щодо посилань відповідача на те, що такі посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, оскільки посадовим особам контролюючих органів присвоюються спеціальні звання, а не ранги державних службовців варто зазначити наступне.

Згідно пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".

При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Відповідно до пункту 343.1-343.2 статті 343 Податкового кодексу України посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової та митної справи; державний радник податкової та митної справи I рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи I рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи I рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи.

Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.

Процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати визначено Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 жовтня 2013 року №839 (далі - Порядок №839).

Згідно пункту 9 Порядку №839 посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.

Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.

Судом встановлено, що 18.01.1994 року позивач прийняла присягу державного службовця, 01.07.2013 року присвоєно 13 ранг державної служби, 01.07.1994 року присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби І рангу, 01.01.2014 року присвоєно спеціальне звання "Радник податкової служби ІІІ рангу".

Постановою Кабінету Міністрів України №306 від 20 квітня 2016 року "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" (далі - постанова №306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Додатком 6 постанови №306 передбачено, що спеціальне звання "Радник податкової та митної справи ІІІ рангу" прирівнюється до 6 рангу державного службовця.

Із наведеного вбачається, що спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової служби прирівнюються до рангів державного службовця, визначених постановою Кабінету Міністрів України №306.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до Закону № 889.

Аналогічну правову позицію висловив Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 11.07.2017 р. по справі № К/800/23621/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, доводи відповідача про те, що посадові особи контролюючих органів, яким присвоюються спеціальні звання, не належать до категорій посад державної служби є безпідставними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що період роботи позивача з 29.6.1993 року по 26.12.2014 року на посадах в органах державної податкової служби, відповідачем неправомірно не враховано у стаж роботи на посадах державної податкової служби.

Згідно частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що останнім не доведено.

Згідно частин 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем в порушення вимог законодавства протиправно не включено в стаж державної служби період роботи позивача в органах державної податкової служби та не призначено їй пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу".

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати - судовий збір в сумі 704,80грн.

Згідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів перед судом правомірність оскаржуваного рішення, що є підставою для задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надала квитанцію про сплату судового збору в сумі 640,00 грн., що й підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Очаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області (вул. Лоцманська, 21, м. Очаків, Миколаївська область, 57500 ідентифікаційний код 20916600) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Очаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області від 22.05.2018 № 19 про відмову в переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" згідно з заявою від 29.03.2018.

3. Зобов'язати Очаківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області здійснити призначення та розрахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889 згідно виданих Очаківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Миколаївській області, довідок про заробітну плату від 29.03.2018 року № 2-14-07 і № 1/14-07 з виплатою різниці, починаючи з 29.03.2018.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Очаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області (вул. Лоцманська, 21, м. Очаків, Миколаївська область, 57500, ідентифікаційний код 20916600) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя О.М. Мельник