Справа № 480/4221/18
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2019-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2019 р. Справа № 480/4221/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1221/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі - відповідач, Управління), і просить суд: зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області затвердити проект землеустрою, розроблений Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області.

Свої вимоги мотивувала тим, що відмова відповідача у затвердженні проекту землеустрою суперечить нормам Земельного кодексу України. Так, зазначає, що відповідно до ч.9 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Однак, відповідач, після отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, всупереч вказаній нормі, не затвердив проект землеустрою земельної ділянки, посилаючись на те, що був направлений запит до органу місцевого самоврядування щодо висловлення позиції на етапі надання згоди на затвердження документації із землеустрою, однак Буринська міська об'єднана територіальна громада обгрунтованої та мотивованої відповіді щодо погодження у наданні земельної ділянки позивачу не надала. При цьому, позивач зазначає, що відповідно до ст.186 Земельного кодексу України органам виконавчої влади при погодженні чи затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати надання погодження документації будь-якими іншими органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування.

Ухвалою від 16.11.2018 позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків. На виконання зазначеної ухвали позивачем усунуто недоліки та приведено позовну заяву у відповідність до вимог ст. 160 КАС України.

Ухвалою суду від 27.11.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

17.12.2018 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 50-53), відповідно до якого представник просила відмовити у задоволенні позову, виходячи з того, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2014 року №333-р, від 22.09.2016 №688-р, рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 №2/1 та відповідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р, передбачається розширення повноважень органів місцевого самоврядування з розпорядження земельними ділянками, за межами населених пунктів.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 № 60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об'єднаних територіальних громад" Управління має забезпечити здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з ОТГ (шляхом прийняття відповідною радою рішення) згідно із статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Таким чином, Управління під час прийняття рішення щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності повинно приймати до уваги позицію органів місцевого самоврядування, яка базується на принципі колегіальності.

На запит Управління обгрунтованої та мотивованої відповіді щодо погодження чи непогодження зазначеного землевідведення Буринська об'єднана територіальна громада Сумської області не надала.

Крім того, зазначила, що вимога зобов'язати відповідача затвердити проект землеустрою є втручанням у дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Суд не вправі зобов'язати відповідача до вчинення тих дій, які згідно із земельним законодавством України можуть здійснюватися лише за його розсудом.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 у адміністративній справі №818/1197/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про зобов'язання вчинити дії позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково і визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, викладене в листі від 14.03.2018 № С-1420-1678/21-18, про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га на території Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області за межами населених пунктів; зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.02.2018, зареєстровану в Головному управлінні Держгеокадастру у Сумській області 12.02.2018 №С-1420/0/94-18 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га на території Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області за межами населених пунктів; в задоволенні інших вимог - відмовлено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (м. Суми, вул. Петропавлівська, 108, і.код 39765885) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,і.к. НОМЕР_1) суму судового збору в розмірі 704,80 грн (а.с. 17-21).

Вказане рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося.

На виконання рішення суду від 12.06.2018 у справі №818/1197/18 Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області було видано наказ від 08.08.2018 за №18-5972/16-18-01 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою", яким надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області за межами населеного пункту (а.с.23).

У подальшому Державним підприємством "Центр надання земельного кадастру" розроблено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів для ведення особистого селянського господарства на території Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області (кадастровий номер НОМЕР_2) (а.с.32-33).

Вказаний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки було погоджено відповідно до висновку ГУ Держгеокадастру у Вінніицькій області від 03.10.2018 №9543/82-18 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 15).

11.10.2018 ОСОБА_1 звернулася до Управління із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів для ведення особистого селянського господарства на території Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області та надати земельну ділянку площею 2,00 га, до заяви було додано документацію із землеустрою, копія довіреності та копія витягу з ДЗК (а.с.34).

На виконання вказаного припису відповідача, запроектована для відведення ОСОБА_1 у власніть земельна ділянка була зареєстрована у Державному земельному кадастрі, тобто, визначена її площа, межі, присвоєний кадастровий номер, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 25-29). Органом, який зареєстрував вказану земельну ділянку є Відділ у Буринському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області. який є структурним підрозділом відповідача.

При реєстрації вказаної земельної ділянки державним кадастровим реєстратором відповідно до чинного законодавства було проведено перевірку на відповідність законним вимогам.

Згідно ст.ст. 3, 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості з державного земельного кадстру є офіційними, об'єктивними, достовірними, обов'язковими та повними.

Відповідачем листом від 24.10.2018 № С--12879-4808/21-18 повідомлено позивача про те, що Управління звернулося до Буринської міської територіальної громади щодо висловлення позиції на етапі надання земельної ділянки у власність, але від останньої обгрунтованої та мотивованої відповіді щодо погодження або непогодження зазначеного землевідведення не надано.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 116 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі - Земельний кодекс України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Статтею 118 Земельного кодексу України визначається порядок безоплатної приватизації земельних ділянок.

Так, зокрема, частинами 6-7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно з положеннями ч. 9-10 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а у разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Згідно з ч.13 ст.123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність є завершальною стадією процедури відведення земельної ділянки. При цьому, стаття 123 Земельного кодексу України встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, зокрема, його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, тобто, поданий проект за змістом, формою має відповідати вимогам законів та інших нормативно-правових актів.

Тобто, відповідач, розглядаючи заяву ОСОБА_1, повинен був прийняти одне з двох рішень: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до вимог ст.118 Земельного кодексу України або надати мотивовану відмову у його затвердженні. При цьому, у випадку надання відмови, Управління повинно було керуватись лише тими підставами, виключний перелік яких визначено у Земельному кодексі України.

Однак, в порушення зазначених норм законодавства, Управлінням, у листі від 24.10.2018 (а.с.25), фактично було надано відмову у затвердженні проекту землеустрою, оскільки відповідач, без посилання на будь-які норми, визначені Земельним кодексом України для розгляду таких звернень. Так, у листі відповідач повідомив, що заяву позивача про затвердження проекту землеустрою розглянуто, та з посиланням на розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 № 60-р, зазначив, що Управління не може не приймати до уваги позицію органів місцевого самоврядування під час прийняття рішення щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, оскільки Буринська міська об'єднана територіальна громада відповіді щодо погодження або непогодження спірного землеволодіння не надала.

Однак, вказана підстава для відмови у затвердженні проекту землеустрою є необґрунтованою та не передбачена приписами Земельного кодексу України.

Посилання відповідача на розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р є безпідставним. Так, розпорядження від 31.01.2018 №60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об'єднаних територіальних громад" вимагає отримання погодження об'єднаних територіальних громад (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Однак, не отримання такого погодження, відповідно до приписів Земельного кодексу України, не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою. Крім того, відповідно до Закону України "Про Кабінет Міністрів України" розпорядження є актом Кабінету Міністрів України, який видається з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань, а тому посилання на такі документи як на підставу для унормування порядку отримання позиції органу місцевого самоврядування щодо проекту землеустрою є необґрунтованими.

Більше того, згідно ч.18 ст. 186 Земельного кодексу України Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб'єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що відповідач, який фактично відмовив позивачу у задоволенні заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, не дотримався вимог Земельного кодексу України, така відмова не може відповідати приписам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги про зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача про те, що суд не може зобов'язати орган владних повноважень до прийняття конкретного рішення, оскільки це буде фактичне втручання в його дискреційні повноваження, суд зазначає, що згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, прийняти відмову або надати дозвіл. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

При цьому, слід зазначити, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб'єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов'язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, застосування судами зазначеного способу захисту права не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження такого суб'єкта владних повноважень.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 22.03.2018 (справа №823/795/17), від 27.02.2018 (справа №816/591/15-а).

Враховуючи, що Управління протиправно відмовило позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, з підстав, не передбачених Земельним кодексом України, суд вважає, що в даному випадку не буде втручанням суду в дискреційні повноваження ГУ Держгеокадастру у Сумській області, а зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області, буде обґрунтованим, повним та належним способом захисту порушеного права позивача, оскільки відповідач протиправно надав формальну відмову з підстав, не передбачених діючим законодавством.

Що стосується клопотання відповідача щодо залучення у якості третьої особи на стороні відповідача Буринської об'єднаної територіальної громади Сумської області, викладеної у відзиві на позовну заяву (а.с.51), то суд зазначає що, оскільки відповідачем не зазначено, а судом не встановлено, яким чином рішення по даній справі може вплинути на її права та обов'язки, суд не вбачає необхідності у залученні Буринської об'єднаної територіальної громади Сумської області у якості третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вказане положення, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держгеокадастру у Сумській області суму судового збору в розмірі 704,8 грн, сплаченого нею за подання позовної заяви згідно фіскального чеку від 12.11.2018 № (а.с.4).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (вул. Петропавлівська, 108, м. Суми, 40021, ) про зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (вул. Петропавлівська, 108, м. Суми, 40021, ) затвердити проект землеустрою, розроблений Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру", щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства розташованої за межами населеного пункту на території Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (вул. Петропавлівська, 108, м. Суми, 40021, ) суму судового збору в розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька