Справа № 1140/2176/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 1140/2176/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 р. (суддя Пасічник Ю.П., м. Кропивницький)

у справі № 1140/2176/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

про встановлення відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень, -

встановив:

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив відповідно до статті 5 пункту 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановити відсутність компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень (Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області) у наданні відмов у будь-якому вигляді (лист-відмова чи наказ) у затвердженні проекту землеустрою (громадянам України у власність в межах норми безкоштовної приватизації) за умови наявності позитивного висновку про його погодження та наявності кадастрового номеру у земельної ділянки (на яку розроблено проект землеустрою).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 р. в задоволенні позову відмовлено. Рішення мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що суд не вірно застосував правову позицію Верховного Суду, оскільки рішення Верховного Суду у справі №545/808/17 обґрунтовує та присвячено першій стадії набуття права на земельну ділянку, а саме отриманню дозволу на розробку проекту землеустрою. Позовна вимога позивача спрямована на останню стадію - затвердження проекту землеустрою і застосування цього рішення Верховного Суду є помилковим.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, але при погодженому проекті землеустрою та при внесенні земельної ділянки до Державного земельного кадастру інших варіантів дій бути не може, це цілком підтверджується п. 9 ст. 118 Земельного кодексу України.

Законом передбачено один єдиний варіант дій - прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Адміністративний розсуд наявний у випадку отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, а у випадку затвердження проекту землеустрою адміністративний розсуд відсутній, оскільки проект землеустрою вже погоджений, ділянка має визначені межі, визначені обмеження та умови відведення, визначена категорія та цільове призначення, має кадастровий номер (а також витяг з ДЗК), і відповідачу надано 2 тижні (п. 9 ст. 118 Земельного кодексу України) на одну єдину можливу дію.

Зазначає, що орган влади може надати 2 (і більше) дозволів на розробку проектів землеустрою, замовники можуть розробити та, навіть, погодити 2 (і більше) проектів землеустрою, але дві земельні ділянки неможливо внести до даних Державного земельного кадастру.

Висновки та обґрунтування позивача повністю кореспондуються з Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, повноваження щодо погодження проектів землеустрою або перевірки погодженого проекту у ньому відсутні. Повноваження Головного управління Держгеокадастру відповідно до Земельного кодексу України та Положення про Головне Управління Держгеокадастру у Кіровоградській області не передбачають погодження документації із землеустрою (або перевірки вже погодженого проекту), зміст повноважень полягає в реалізації права надання земельних ділянок у власність та користування із земель державної власності сільськогосподарського призначення для всіх потреб. Тобто, зауваження до змісту, форми, завдань та положень проекту землеустрою, аналіз їх на відповідність законодавству, за умови наявності позитивного висновку щодо його погодження та підтвердження факту реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, є безпідставними та є дублюванням (або перевищенням) повноважень.

Суд не вірно зазначив, що словосполучення «прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою» є способом волевиявлення. «Прийняття рішення» може бути способом волевиявлення, а може ним і не бути. В даному випадку це є підставою для набуття права власності - пункт 2 статті 116 Земельного кодексу України.

Положення ч. 10 статті 118 Земельного кодексу України носить інформативний характер, оскільки положення ч. 11 також повторює положення частини 10, всі дії чи бездіяльність органів влади можуть бути оскаржені відповідно до Конституції України.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову.

Відповідач надіслав до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки:

- прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою є способом волевиявлення суб'єкта владних повноважень на завершальній стадії розпорядження землями сільськогосподарського призначення;

- словосполучення «прийняття рішення» не може тлумачитись як безумовно позитивне рішення, що повністю кореспондується з положеннями ч. 10 ст. 118 Земельного кодексу України щодо можливості оскаржити відмову у передачі земельної ділянки у власність до суду. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 27.02.2018 р. по справі № 545/808/17, зокрема суд зазначив: «Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

З урахуванням наведеного, можна дійти висновку про те, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас належний захист прав та інтересів особи можливий лише в разі існування спірних правовідносин, тобто у разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

В адміністративному позові позивач не оскаржує рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, якими порушені його права, свободи або законні інтереси, а просить суд встановити відсутність компетенції (повноважень) відповідача.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся з позовом у цій справі у зв'язку з відмовою відповідача у затвердженні проекту землеустрою та спірні правовідносини з приводу цього були вирішені рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.04.2018 року у справі № П/811/593/18.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Отже, нормами КАС України передбачено розгляд спорів з приводу реалізації компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, лише між суб'єктами владних повноважень.

Таким чином, позивачем у цій справі обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, свобод або законних інтересів, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 р. у справі № 1140/2176/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко