Справа № 607/11447/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/4619/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Герман О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Тернопільської митниці ДФС на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2018 року у справі № 607/11447/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Тернопільської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Сливка Л.М., в м. Тернополі Тернопільської області 05.12.2018 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2, Позивач) звернувся із адміністративним позовом до Тернопільської митниці ДФС (далі також Відповідач) про скасування постанови в справі про порушення митних правил від 23 квітня 2018 року № 0116/40300/18.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову в.о. заступника начальника Тернопільської митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_3 в справі про порушення митних правил № 0116/40300/18від 23 квітня 2018 року.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржила Тернопільська митниця ДФС, яка покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що митницею правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності позивача, як керівника ТОВ «Сокіл-Захід» (декларанта), а митний брокер діяв від імені ТОВ «Сокіл-Захід». Окрім того, Позивач міг протягом трьох років з дня завершення митного оформлення внести зміни у митну декларацію та подати документи, що містять правдиві відомості про вартість та відправника товару, проте таким правом не скористався.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 23 квітня 2018 року в.о. заступника начальника Тернопільської митниці ДФС ОСОБА_3 було винесене постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за статтею 485 Митного кодексу України (далі МК України) в справі про порушення митних правил № 0116/40300/18та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 7456,95 грн.

Згідно даної постанови митним органом встановлено, що 20 вересня 2014 року ТОВ «Сокіл-Захід» та компанія «M.VOS VOF» (5334 LH Velddriel, De Tweede Geerden, 9 Netherlands) уклали договір № 01/01/2014NL, предметом якого є купівля-продаж нових та вживаних транспортних засобів. 17 жовтня 2014 року уповноважений на роботу з митними органами директор ТОВ «Сокіл-Захід» ОСОБА_2 подав через уповноважену особу в Тернопільську митницю ДФС попередню декларацію ЕЕ № 403000000/2014/903370 про намір ввезти на митну територію України товар «Fiat Scudo JDT», 2007 року випуску, ідентифікаційний номер шасі: ZFA2760. 21 жовтня 2014 року вказаний товар ввезено для одержувача (покупця) ТОВ «Сокіл-Захід» згідно попередньої декларації ЕЕ № 403000000/2014/903370 через митний пост «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС на митну територію України в митному режимі «імпорт» та доставлено у місце прибуття автотранспорт ТОВ «Інтерброк» для здійснення подальшого митного оформлення. 23 жовтня 2014 року було проведено митне оформлення відповідно до поданої уповноваженим на роботу з митними органами директором ТОВ «Сокіл-Захід» ОСОБА_4 за посередництва митного брокера митної декларації № 403000010/2014/301428 та необхідних документів, зокрема, контракту від 20 вересня 2014 року № 01/01/2014 NL, інвойсу від 17 жовтня 2014 року № 00021, акта про проведення огляду товару від 28 квітня 2015 року, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 01 червня 2007 року № DH 012976, відомості про які вказані в графі 44 даної митної декларації. У поданому директором ТОВ «Сокіл-Захід» ОСОБА_4 в контракті та інвойсі від 17 жовтня 2014 року № 00021 вказано, що відправником (продавцем) товару є компанія «VOS» 5334 LH Velddriel, De Tweede Geerden, 9 Netherlands, одержувачем (покупцем) є ТОВ «Сокіл-Захід» (Тернопільська область, Тернопільський район, с. Біла, вул. Бродівська-Бічна 15, Україна), ціна товару становить 2000 Євро, що по курсу Національного банку України на день подання митної декларації митниці становить 33053,78 грн. У графі 45 цієї декларації заявлено митну вартість товару 41813,03 грн., а у графі 47 та графі нарахування та сплату митних платежів, що становить по ввізному миту 4181,3 грн. та податку на додану вартість (далі - ПДВ) 9198,87 грн. Згідно з відповіддю, наданою районного прокуратурою в м. Замосці, Республіка Польща № РО ІІ Oz.o 35.2016 від 20 грудня 2016 року та доданих до неї документів, які надійшли на адресу Тернопільської митниці ДФС листом Головного управління ДФС у Тернопільській області № 2725/7/19-00-21-11-06/18314 від 30 листопада 2017 року, а саме копією експортної митної декларації MRN 14DE18E0 від 20 жовтня 2014 року, справжнім відправником зазначено компанію ARTURAS TURKEVICIUS, Stockshausstra, Be, 48. 40721, HILDEN, одержувач DARMOGRAY DMYTRO, ZLYKI2/42, Ternopol, Україна, а також згідно з рахунком № 795/2014 від 16.10.2014 справжня фактурна вартість вантажного автомобіля «FIAT SCUDO JTD», 2007 року випуску, № кузова ZFA2760, є 3000 Євро, що по курсу Національного банку України на день подання митної декларації митниці становить, 49'580,66 грн. Отже, наданий директором TOB «Сокіл-Захід» ОСОБА_2 Тернопільській митниці ДФС контракт та інвойс від № 00021 від 17 жовтня 2014 року містить неправдиві відомості про відправника, одержувача та неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товару, зокрема, про ціну товару. Нараховані митні платежі по МД № 403000006/2014/301428 повинні були б становити: по ввізному миту 4'958,07 та по ПДВ 10'907,75 грн. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України.

20 вересня 2014 року ТОВ «Сокіл-Захід», в особі директора ОСОБА_2, та компанія «M.VOS VOF» уклали договір № 01/01/2014 NL, предметом якого є купівля-продаж нових та вживаних транспортних засобів, далі Товар (пункт 1.1. договору). Сторони домовились, що Товар буде поставлятись на умовах DDU-Тернопіль, відповідно до Інкотермс 2010 (пункт 3.1. договору). Датою відвантаження товару є дата рахунку (invoice). Продавець зобовязується забезпечити наявність всіх документів, необхідних для безперешкодного переміщення товару до кордону України (пункти 3.2., 3.3. договору). Вартість товару визначається в рахунках (пункт 4.2. договору).

10 жовтня 2014 року ТОВ «Віта-Едванс», як виконавець, що здійснює декларування на підставі ліцензії на право здійснення посередницької діяльності митного брокера, та ТОВ «Сокіл-Захід», в особі керівника ОСОБА_2, як замовник, уклали договір № 10/10/2014-2 про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів. Згідно даного договору замовник доручає, а виконавець зобовязується надавати послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів замовника, що переміщуються через митний кордон України, та їх оформленню у Тернопільській митниці. Дії, повязані з декларуванням і митним оформленням товарів замовника, здійснювати самостійно від свого імені за рахунок і за дорученням замовника в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством України (пункт 1.1 договору).

17 жовтня 2014 року ТОВ «Віта-Едванс», як представник декларанта ТОВ «Сокіл-Захід», подало в Тернопільську митницю ДФС попередню декларацію ЕЕ № 403000000/2014/903370 про намір ввезти на митну територію України товар «Fiat Scudo JDT», 2007 року випуску, ідентифікаційний номер шасі: ZFA2760.

25 квітня 2015 року через пункт пропуску «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС ввезено на митну територію України в митному режимі імпорт вищевказаний товар. Водієм в пункті пропуску подано інвойс № 00021 від 17 жовтня 2014 року, а також свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Завершуючи митне оформлення, 23 жовтня 2014 року ТОВ «Віта-Едванс» (ОСОБА_5М.), як представник декларанта ТОВ «Сокіл-Захід», подало в Тернопільську митницю ДФС митну декларацію № 403000010/2014/301428, згідно якої заявлено до митного оформлення в митному режимі імпорт товар «Fiat Scudo JDT», 2007 року випуску, ідентифікаційний номер шасі: ZFA2760 фактурною вартістю 2000 Євро. У графі 46 цієї декларації заявлено митну вартість товару 41813,03 грн.

Заявлена митна вартість (41813,03 грн.) визначена на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження, про що свідчить: код МВВ 6, зазначений у графі 43 декларації.

Фактурна вартість випливає із рахунку-інвойсу (invoys) № 00021, виданого 17 жовтня 2014 року компанією VOS (Broekheuvelsestraat 2, 5524 JCHedel), на якому міститься штампи Львівської митниці ДФС «під митним контролем» (12, 21 жовтня 2014).

Як вбачається з відповіді, наданої районною прокуратурою в Замосці, ОСОБА_6 № РО ІІ Oz.o 35.2016 від 20 грудня 2016 року та доданих до неї документів (копією експортної митної декларації MRN 14DE18E0 від 20 жовтня 2014 року) справжнім відправником зазначено компанію ARTURAS TURKEVICIUS, Stockshausstra, Be, 48. 40721, HILDEN, одержувач DARMOGRAY DMYTRO, ZLYKI2/42, Ternopol, Україна, а також згідно з рахунком від 16 жовтня 2014 № 7 95/2014 справжня фактурна вартість вантажного автомобіля «FIATSCUDOJTD», 2007 року випуску, № кузова ZFA2760, є 3000 Євро, що по курсу Національного банку України на день подання митної декларації митниці становить, 49580,66 грн.

03 квітня 2018 року відносно ОСОБА_2 у його відсутності складено протокол про порушення митних правил за статтею 485 МК України. Копію протоколу направлено позивачу листом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що викладені у спірній постанові висновки щодо заявлення позивачем в митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення митної вартості товару з метою зменшення розміру митних платежів та надання з цією метою органу доходів і зборів інвойсу від 17 жовтня 2014 року № 00021, що містив недостовірні відомості, необхідні для визначення митної вартості товару, що призвело до ухилення від сплати митних платежів, є безпідставними.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовуються МК України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КупАП) та є публічно-правовими, оскільки стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до частини першої статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Положеннями ст. 486 МК України визначено, що завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За статтею 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Аналізуючи зміст наведених вище норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що склад правопорушення, визначеного статтею 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі).

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Об'єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 МК України, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого статтею 485 МК України) обов'язково повинен поєднуватися з умислом суб'єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Частиною 1 статті 266 МК України визначені обов'язки декларанта та уповноваженої ним особи, серед яких, зокрема, здійснення декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів 17.10.2014 року попередню декларацію ЕЕ № 403000000/2014/903370 про намір ввезти на митну територію України товар автомобіль Fiat Scudo JDT, 2007 р.в., номер кузова НОМЕР_1 подано в Тернопільську митницю ДФС митним брокером ТОВ «Віта-Едванс».

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Віта-Едванс» уповноважене провести декларування товару від свого імені.

Відповідно до частини 5 статті 266 МК України особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов'язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Виходячи з вищезазначеної норми, суд приходить до висновку, що митний брокер (брокерська компанія), як особа уповноважена на декларування товарів, несе таку саму відповідальність, що й декларант.

До також висновку прийшов Верховний Суд, що наведений у постанові від 15 травня 2018 року (справа № 607/2400/17).

Відповідно до частини 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційним судом встановлено, що митне оформлення вказаного транспортного засобу було проведено Тернопільською митницею ДФС відповідно до поданої ТОВ «Віта-Едванс» митної декларації № 403000010/2014/301428 та необхідних документів, зокрема, контракту купівлі-продажу від 20 вересня 2014 року № 01/01/2014 NL та інвойсу від 17 жовтня 2014 року № 0021.

В той же час, матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій, передбачених диспозицією статті 485 МК України.

Апеляційний суд зазначає, що попередні декларації та декларації подавались працівником ТОВ «Віта-Едванс» ОСОБА_5 Інвойс нідерландської компанії та договір із нідерландською компанією M.VOS VOF від 20.09.2014 подавались на пункті пропуску працівникам митниці також не позивачем, а водієм. Пояснень від водія щодо того, хто надав йому вказані документи, працівниками митниці не відібрано. Митні платежі списувались на підставі декларації митницею самостійно.

Зазначені обставини свідчать про те, що позивач безпосередньо дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів, не вчиняв.

Дії позивача щодо проведення експертного автотоварознавчого дослідження з метою визначення дійсної ринкової вартості транспортного засобу, з якої сплачені митні платежі, вказують на відсутність волі позивача щодо ухилення від сплати митних платежів у повному розмірі.

Водночас, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які би доводили наявність у діях позивача умислу щодо зменшення суми митних платежів.

Крім того, за змістом ч. 1 ст. 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Колегія суддів вважає, що відповідачу ще з відомостей листа від 13.11.2015 № DIC_2015_36537 митного інформаційного центру Королівства Нідерланди, яким інформовано ДФС України, що контракт від 20.09.2014 № 01/01/2014 між ТОВ «Сокіл-Захід» та нідерландською компанією «M.VOS VOF» не укладався, транспортні засоби українській компанії не продавалися, стало відомо про факт незаконного переміщення транспортного засобу. Із цього часу орган доходів і зборів мав шість місяців для вирішення питання щодо накладення на позивача відповідного адміністративного стягнення.

За наведених обставин колегія суддів зазначає, що відповідачем пропущено строки притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, зокрема, відсутність складу адміністративного правопорушення та закінчення на момент розгляду справи строків.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Беручи до уваги встановлене, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з'ясування усіх обставин справи, з порушенням строків притягнення до адміністративної відповідальності, яке підлягає скасуванню.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та прийняття оскаржуваного рішення суду з порушенням норм матеріального права, а тому апеляційний суд не бачить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine, заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільської митниці ДФС залишити без задоволення, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2018 року у справі № 607/11447/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_8
ОСОБА_9
Повне судове рішення складено 29.12.2018