Справа № 806/2335/18
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2335/18

Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

22 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року (повний текст якого складено в м. Житомирі 10 липня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним і скасування п.45 рішення від 06.04.2018р. №37, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,

В С Т А Н О В И В :
у травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати п.45 рішення Міністерства оборони України , оформленого протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.04.2018 №37, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачу інвалідності 2 групи з 19.01.2016, внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 19.01.2016, внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме: 19.01.2016.

05 липня 2018 року Житомирський окружний адміністративний суд прийняв рішення про задоволення адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах в період з 16.05.1976 по 26.05.1987, а в період з 17.07.1978 по 18.11.1980 проходив надстрокову службу.

У період з 08.02.1980 по 25.06.1980 проходив військову службу на території Республіки Афганістан та приймав участь в бойових діях, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_1 та копією довідки Коростенського ОМВК від 20.02.2018 №Ф/7.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від ЦВЛК від 14.10.2013 року №2463 встановлено, що отримані ОСОБА_1 поранення (контузія) та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

29.10.2013 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, з 24.10.2013 року, яка настала внаслідок поранення та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, що підтверджується копією довідки Житомирського обласного МСЕК №2 серія 10 ААБ № 667325 від 29.10.2013 року.

01.02.2016 Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, з 19.01.2016 року, яка настала внаслідок поранення (контузія) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, що підтверджується копією довідки Житомирського обласного МСЕК №2 серія 12 ААА № 218958 від 01.02.2016 року.

При цьому, позивач, ні як інвалід ІІІ групи, ні як інвалід ІІ групи, одноразову грошову допомогу, інших компенсаційних виплат відповідно до законодавства, у зв`язку з встановленням йому вказаних груп інвалідності, не отримував.

У лютому 2018 року ОСОБА_1 подав до Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату заяву про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до витягу із Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.04.2018 №37, ОСОБА_1 відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги з тих підстав, що він звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 03.11.2006 № 328-V, а інвалідність встановлено до 01.01.2014, тобто до набуття чинності нової редакції ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; у ОСОБА_1 відбулася зміна групи інвалідності понад дворічних термін з часу первинного встановлення інвалідності

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян, які знаходяться на службі в Збройних Силах України і інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

При цьому, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, врегульовані Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"(Закон №2011).

Статтею 1 Закону №2011 встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ст. 1-2 Закону №2011 військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №2011 дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Статтею 16 Закону №2011 визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 16-2 Закону №2011 у редакції чинній на момент виникнення правовідносин, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб,- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб,-у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб,-у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.

Згідно з ч. 2 ст.16-3 Закону №2011 у випадках, передбачених пп.4-9 п.2 ст.16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям і резервістам.

В свою чергу, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, за приписами частини 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, Кабінет Міністрів України постановою від 25.12.2013 №975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (Порядок №975).

Пунктом 3 Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Тобто, системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року у справі № 21-446а14 та від 21 квітня 2015 року у справі №21-135а15 та постановахі Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №822/6069/15, від 18 квітня 2018 року у справі №644/9619/16, від 26 червня 2018 року у справі №622/9/17 та від 26 вересня 2018 року у справі №711/6129/17.

Відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для встановлення позивачу ІІ групи інвалідності слугувало захворювання та поранення, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що, насамперед, підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 01.02.2016 року.

Отже, враховуючи приписи пункту 3 Порядку №975, датою виникнення у позивача права на отримання грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання та поранення, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби є 01.02.2016 року.

За вказаних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій щодо набуття позивачем права на отримання одноразової допомоги, з моменту встановлення йому ІІ групи інвалідності.

Стосовно тверджень відповідача про те, що зміна групи інвалідності ОСОБА_1 відбулася понад дворічний термін, колегія суддів вважає, що дана обставина не може бути підставою для відмови у виплаті одноразової допомоги, оскільки Порядком №975 передбачено право на доплату одноразової грошової допомоги протягом двох років з моменту первинного встановлення інвалідності при тій умові, що військовослужбовцю вже призначалась і виплачувалась така одноразова допомога.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечувалися обставини того, що позивач при встановленні йому ІІІ групи інвалідності одноразової грошової допомоги не отримував.

Щодо посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду від 26 червня 2018 у справі №750/5074/17, то колегія суддів звертає увагу, що як зазначалось вище, в постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №822/6069/15, від 18 квітня 2018 року у справі №644/9619/16, від 26 червня 2018 року у справі №622/9/17 та від 26 вересня 2018 року у справі №711/6129/17 висловлена інша правова позиція, яку і застосовано колегією суддів при розгляді даної справи.

Колегія суддів звертає увагу, що в постановах від 23.10.2018 по справі №822/3005/17 та від 03.10.2018 по справі №331/3287/17 Верховний Суд також дійшов висновку про наявність підстав для виплати одноразової грошової допомоги особам, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії та захворювання, що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, за умови надання документа, що свідчить про причини та обставини поранення.

Крім того, при дослідженні змісту постанови Верховного Суду від 26 червня 2018 у справі №750/5074/17, колегією суддів встановлено, що предметом спору є виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям строкової служби після спливу 3 місяців з дня звільнення зі службі, тоді як в даній справі позивач отримав інвалідність в період проходження надстрокової служби, а не строкової.

Також, колегія суддів вважає необгрунтованими посилання апелянта на Порядок №499, оскільки, як встановлено судами на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, набув чинності Порядок №975.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.