Справа № 826/16125/16
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 грудня 2018 року № 826/16125/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Катющенка В.П., суддів Кармазіна О.А., Скочок Т.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до проКабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України (далі - відповідач, КМУ) в частині неприйняття порядку і умов реалізації Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державної підтримки учасників бойових дій та їхніх дітей, дітей, один із батьків яких загинув у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів або під час масових акцій громадянського протесту, дітей, зареєстрованих як внутрішньо переміщені особи, для здобуття професійно-технічної та вищої освіти» від 14.05.2015 № 425-VIII щодо зареєстрованих як внутрішньо переміщених дітей, які навчаються за денною формою навчання у вищих навчальних закладах;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України розробити порядок та умови надання державної цільової підтримки для здобуття вищої освіти зазначеним у Законі України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державної підтримки учасників бойових дій та їхніх дітей, дітей, один із батьків яких загинув у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів або під час масових акцій громадянського протесту, дітей, зареєстрованих як внутрішньо переміщені особи, для здобуття професійно-технічної та вищої освіти» від 14.05.2015 № 425-VIII особам;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 соціальну стипендію у сумі 9716,00 грн;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму компенсації завданої моральної шкоди у розмірі 1284,00 грн;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму майнової шкоди у розмірі 2750,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.05.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державної підтримки учасників бойових дій та їхніх дітей, дітей, один із батьків яких загинув у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів або під час масових акцій громадянського протесту, дітей, зареєстрованих як внутрішньо переміщені особи, для здобуття професійно-технічної та вищої освіти» № 425-VIII, пунктом 2 Розділу ІІ Прикінцевих положень якого встановлено обов'язок Кабінету Міністрів України протягом одного місяця з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити державну цільову програму підтримки учасників бойових дій та їхніх дітей, один із батьків яких загинув у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів або під час масових акцій громадянського протесту, дітей, зареєстрованих як внутрішньо переміщені особи, для здобуття професійно-технічної та вищої освіти.

Разом з тим, відповідачем станом на час звернення позивача з даним позовом такого порядку розроблено не було. Оскільки позивач є студентом денної форми навчання Київського інституту Національного університету «Одеська юридична академія» та внутрішньо переміщеною особою, відсутність такого порядку призвела до необхідності укласти позивачу з навчальним закладом угоду від 31.08.2015 на проживання в гуртожитку та сплатити за проживання суму у розмірі 2750,00 грн, у той час, як такий порядок надавав би йому можливість безоплатного проживання у гуртожитку навчального закладу. Крім того, відсутність розробленого порядку вплинула на неодержання позивачем соціальної стипендії за січень 2015 року у розмірі 1760,00 грн, а за період з вересня по грудень 2016 року у сумі 7956,00 грн, а разом - 9716,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.10.2016 відкрито провадженні в адміністративній справі № 826/16125/16 та призначено попереднє судове засідання.

18.05.2017 позивачем подано заяву про відмову від адміністративного позову в частині зобов'язання Кабінету Міністрів України розробити порядок та умови надання державної цільової підтримки для здобуття вищої освіти зазначеним у Законі України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державної підтримки учасників бойових дій та їхніх дітей, дітей, один з батьків яких загинув у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів або під час масових акцій громадянського протесту, дітей, зареєстрованих як внутрішньо переміщені особи, для здобуття професійно-технічної та вищої освіти» від 14.05.2015 № 425-VIII особам, оскільки порядок надання державної цільової підтримки для реалізації Закону України від 14.05.2015 № 425-VIII щодо зареєстрованих як внутрішньо переміщених дітей, які навчаються за денною формою навчання у вищих навчальних закладах був прийнятий урядом.

У вказаній заяві позивач також збільшив позовні вимоги в частині стягнення завданої йому майнової шкоди в сумі 6614,00 грн.

Відповідно до ухвали суду від 18.05.2017 заяву ОСОБА_1 задоволено, закрито провадження у справі № 826/16125/16 в частині позовних вимог щодо зобов'язання Кабінету Міністрів України розробити порядок та умови надання державної цільової підтримки для здобуття вищої освіти зазначеним у Законі України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державної підтримки учасників бойових дій та їхніх дітей, дітей, один з батьків яких загинув у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів або під час масових акцій громадянського протесту, дітей, зареєстрованих як внутрішньо переміщені особи, для здобуття професійно-технічної та вищої освіти» від 14.05.2015 № 425-VIII особам.

20.06.2017 до суду надійшли заперечення відповідача, у яких останній просив суд відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що КМУ не допускав будь-якої протиправної бездіяльності, яка призвела до порушення прав позивача, оскільки в межах повноважень вчиняв всі необхідні дії, пов'язані з виконанням покладеного на нього обов'язку.

Відповідно до ухвали суду від 20.06.2017 закінчено підготовче провадження та призначено справу до колегіального судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2017 на підставі розпорядження № 6295 від 10.10.20107 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2017 адміністративну справу № 826/16125/16 прийнято до провадження судді Катющенка В.П. та призначено до судового розгляду колегією у складі трьох суддів у судове засідання на 24.01.2018.

У зв'язку з неявкою позивача розгляд справи відкладено на 21.03.2018.

У судовому засіданні 21.03.2018 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання представника КМУ про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Міністерства освіти і науки України.

У судовому засіданні 21.03.2018 представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.03.2018 заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов.

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 21.03.2018 судом ухвалено про подальший розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

14.05.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державної підтримки учасників бойових дій та їхніх дітей, дітей, один із батьків яких загинув у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів або під час масових акцій громадянського протесту, дітей, зареєстрованих як внутрішньо переміщені особи, для здобуття професійно-технічної та вищої освіти» № 425-VIII.

Вказаним Законом, зокрема, доповнено статтю 44 Закону України "Про вищу освіту" частиною сімнадцятою такого змісту: "17. Держава забезпечує особам, визнаним учасниками бойових дій відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та їхнім дітям, дітям, один із батьків яких загинув (пропав безвісти) у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів або помер внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів, а також внаслідок захворювання, одержаного в період участі в антитерористичній операції, дітям, один із батьків яких загинув під час масових акцій громадянського протесту або помер внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час масових акцій громадянського протесту, дітям, зареєстрованим як внутрішньо переміщені особи, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у вищих навчальних закладах, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах.

Державна цільова підтримка для здобуття вищої освіти надається у вигляді: повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів; пільгових довгострокових кредитів для здобуття освіти; соціальної стипендії; безоплатного забезпечення підручниками; безоплатного доступу до мережі Інтернет, систем баз даних у державних та комунальних навчальних закладах; безоплатного проживання в гуртожитку; інших заходів, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови надання державної цільової підтримки для здобуття вищої освіти зазначеним категоріям громадян визначаються Кабінетом Міністрів України".

Пунктом 2 Розділу ІІ Прикінцевих положень наведеного Закону зобов'язано Кабінет Міністрів України протягом одного місяця з дня опублікування цього Закону:

привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом;

розробити та затвердити державну цільову програму підтримки учасників бойових дій та їхніх дітей, дітей, один із батьків яких загинув у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів або під час масових акцій громадянського протесту, дітей, зареєстрованих як внутрішньо переміщені особи, для здобуття професійно-технічної та вищої освіти;

затвердити порядок та умови надання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти;

подати на розгляд Верховної Ради України проект Закону України про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" щодо фінансування державної цільової програми підтримки учасників бойових дій та їхніх дітей, дітей, один із батьків яких загинув у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів або під час масових акцій громадянського протесту, дітей, зареєстрованих як внутрішньо переміщені особи, для здобуття професійно-технічної та вищої освіти.

ОСОБА_1 згідно довідки від 29.02.2016 № взятий на облік як внутрішньо переміщена особа з фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2.

Згідно довідки від 31.03.2016 № 486 позивач є студентом 3 курсу денного відділення Київського інституту Національного університету «Одеська юридична академія».

31.08.2015 позивач уклав угоду № 128 на проживання в гуртожитку Національного університету «Одеська юридична академія», відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 якої плата за житло та комунальні послуги сплачується мешканцем гуртожитку та становить за місяць 550,33 грн.

Згідно копії чека № 1957 від 31.08.2015 позивачем проведено плату за гуртожиток у розмірі 2750,00 грн.

Згідно копій квитанцій № TS212198 від 11.03.2017, від 09.04.2017 позивач сплатив за проживання у гуртожитку по 550,00 грн, а згідно квитанції № 191Z42і8Є від 01.09.2016 позивач сплатив за проживання у гуртожитку 2750,00 грн.

30.09.2015 ректор Національного університету «Одеська юридична академія» звернувся з листом № 2084-3 на адресу Міністра освіти і науки України Квіта С.М. з проханням надати роз'яснення, яким чином діяти національному закладу у ситуації, коли Кабінетом Міністрів України на час звернення не прийнято порядку на реалізацію положень Закону № 425-VIII.

20.10.2015 за № 1/11-15175 Міністерство надало відповідь на вказане звернення, у якому повідомило, що на реалізацію доручення Прем'єр-міністра Яценюка А.П. центральними органами виконавчої влади розроблено та надіслано на погодження вказані нормативно-правові акти, які після погодження в установленому порядку будуть подані на розгляд Уряду.

Оскільки КМУ лише 23.11.2016 на виконання частини сімнадцятої статті 44 Закону України «Про вищу освіту» було прийнято постанову № 975 «Про надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно-технічної та вищої освіти», а пункт 2 Розділу ІІ Закону № 425-VIII зобов'язував відповідача прийняти таку програму протягом місяця з дня опублікування даного Закону, Закон вперше було опубліковано 05.06.2015, позивач вважає, що така бездіяльність КМУ призвела до неможливості позивачу, зокрема, отримати безоплатне місце в гуртожитку, соціальної стипендії та, відповідно, до спричинення йому матеріальних та моральних збитків, що і зумовило звернення з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 N 794-VII Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження (ч. 1 ст. 49 Закону).

Частиною другою статті 50 наведеного Закону передбачено, що проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Відповідно до частини третьої статті 50 вказаного Закону проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Кабінету Міністрів України), державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на виконання Закону України від 14.05.2015 № 425-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо державної підтримки учасників бойових дій та їхніх дітей, дітей, один із батьків яких загинув у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів або під час масових акцій громадянського протесту, дітей, зареєстрованих як внутрішньо переміщені особи, для здобуття професійно-технічної та вищої освіти» Прем'єр-Міністром України Яценюком А.П. надано доручення керівникам центральних органів виконавчої влади, в тому числі, і Міністру освіти і науки України Квіту С.М., оскільки Міністерство освіти і науки визначено головним виконавцем стосовно розробки проекта нормативно-правового акта, зокрема, розробити та подати у строк до 01.07.2015 проект державної програми цільової підтримки учасників бойових дій та їхніх дітей, дітей, один із батьків яких загинув у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів або під час масових акцій громадянського протесту, дітей, зареєстрованих як внутрішньо переміщені особи, для здобуття професійно-технічної та вищої освіти.

На вказане доручення Міністерство освіти і науки України (МОН України) звернулось з листом до Кабінету Міністрів України (зареєстровано у Секретаріаті КМУ 08.07.2015 № 28676/0/1-15), у якому просило перенести строки виконання доручення на 20.07.2015.

На вказаний лист Віце-прем'єр-міністром України - Міністром культури України 22.07.2015 надано резолюцію МОН України невідкладно забезпечити внесення проектів актів у встановленому порядку та звернуто увагу останнього на порушення строків виконання як доручення, так і строків, визначених Законом.

На виконання зазначеної вище резолюції Віце-прем'єр-міністра України - Міністра культури України МОН України листом від 29.07.2015 № 1/10-2594 повідомило, що самостійно розробляє визначені дорученням Прем'єр-міністра України Яценюка А.П. проекти нормативно-правових актів та просило перенести строки виконання вказаного доручення.

На вказаний лист МОН України отримало резолюцію Віце-прем'єр-міністра України невідкладно забезпечити виконання завдань, визначених дорученням Прем'єр-міністра України та внести проекти відповідних актів у встановленому порядку.

Крім того, МОН України та Мінсоцполітики додатково Віце-прем'єр-міністром України - Міністром культури України 04.09.2015 надано резолюцію № 23575/22/1-15 забезпечити виконання завдання, визначеного дорученням Прем'єр-міністра України та внести проекти акта в установленому порядку.

Таку ж резолюцію МОН України отримало від Віце-прем'єр-міністра України - Міністра культури України від 07.09.2015 № 2867/5/1-15, від 11.12.2015 № 42124/5/1-15; доручення Прем'єр-міністра України Яценюка А.П. від 04.11.2015 № 42124/3/1-15; від 05.11.2015 № 23575/27/1-15; від 30.11.2015 № 47770/1/1-15; доручення КМУ від 18.01.2016 (витяг з протоколу № 2 - пункт 4 Рішення); резолюцію від Віце-прем'єр-міністра України - Міністра культури України від 10.02.2016 № 4092/1/1-16 з проханням забезпечити виконання протокольного рішення КМУ від 18.01.2016 № 2; доручення Прем'єр-міністра України Яценюка А.П. від 28.03.2016; резолюцію від Віце-прем'єр-міністра України від 22.04.2016 №13312/1/1-16; резолюцію від Віце-прем'єр-міністра України від 22.06.2016 №9506/6/1-16; резолюцію від Віце-прем'єр-міністра України від 02.08.2016 №23575/52/1-15.

Суд зазначає, що як протиправну бездіяльність суб'єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов'язкових дій на користь зацікавлених осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб'єкта владних повноважень, були об'єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов'язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов'язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, тобто не вчинення дії, яку носій публічної влади зобов'язаний був вчинити.

Матеріалами справи підтверджується, що Кабінетом Міністрів України вчинювались всі необхідні дії щодо виконання покладеного на нього обов'язку Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державної підтримки учасників бойових дій та їхніх дітей, дітей, один із батьків яких загинув у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів або під час масових акцій громадянського протесту, дітей, зареєстрованих як внутрішньо переміщені особи, для здобуття професійно-технічної та вищої освіти» № 425-VIII.

Відповідно до наведеного в текстах постанови Верховного Суду України від 13.06.2017 у справі № 21-1393а17, постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №800/434/17, правового визначення терміну «протиправна бездіяльність суб'єкта владних повноважень» під такою розуміється зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов'язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб'єкта владних повноважень, були об'єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Не дотримання встановленого зазначеним Законом строку прийняття відповідних актів іншими органами влади, зокрема МОН України, який був визначений Урядом відповідальним за розробку проекту державної програми, на думку суду, не свідчить про бездіяльність саме Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність бездіяльності саме з боку Кабінету Міністрів України, з огляду на що позовні вимоги в частині визнання протиправною такої бездіяльності задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення соціальної стипендії, моральної та матеріальної шкоди є похідними позовними вимогами від визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України, у задоволенні якої суд відмовив, то і зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код: НОМЕР_2) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII.)

Головуючий суддя В.П. Катющенко

Судді О.А. Кармазін

Т.О. Скочок