Справа № 569/8543/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/1433/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Пліша М.А, Шинкар Т.І,

за участі секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.

позивач: ОСОБА_2

відповідач: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 липня 2018 року (головуючий суддя Харечко С.П., м.Рівне, повний текст рішення складено 16 липня 2018 року) у справі №569/8543/18 за позовом ОСОБА_2 до Рівненської митниці ДФС України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ,-

В С Т А Н О В И В:

08 травня 2018 року позивач - ОСОБА_2, звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача - Рівненської митниці ДФС України та просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №0149/20400/18 від 15 березня 2018 року винесеною заступником начальника Рівненської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Сімчуком Віталієм Петровичем про визнання його винним за ст. 485 МК України та стягненні штрафу у розмірі триста відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 476 181, 54 грн., та поновити строк на оскарження даної постанови.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є громадянином Російської Федерації, а за постановою його визнано винним, як громадянина України. Звертає увагу, що оскільки йому було відмовлено у пропуску через митний кордон України, що підтверджується карткою відмови в прийнятті митної декларації, а отже вважає, що не ввіз на територію України транспортний засіб, у зв'язку з цим і не порушував митних правил. Зазначає, що жодних даних щодо ухилення від сплати митних платежів, у матеріалах справи немає, а застосування штрафу у розмірі 476 181,54 грн. за ненадання посвідки є необґрунтованим та неприпустимим.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач - ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення є безпідставним та необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 липня 2018 року та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що він не ввозив на митну територію України транспортний засіб, про що свідчить рішення про відмову (картка відмови у прийнятті митної декларації), таким чином не порушив встановлені Митним кодексом України умови тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу, оскільки не заїхав на цю територію через відмову у пропуску, а тому вважає, що постанова про порушення митних правил винесена на припущеннях. Також зазначає, що надав всі необхідні документи для проведення митного контролю, які вимагало від нього законодавство. Разом з тим вважає, що не пред'явлення посвідки на постійне місце проживання в Україні не може розцінюватись як ухилення від сплати митних платежів та не є підставою для винесення оскаржуваної постанови.

Відповідачем - Рівненською митницею ДФС України було подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що постанова у справі про порушення митних правил про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК Українивинесена на підставі наявних у справі доказів, жодних порушень закону при її винесені допущено не було. Вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Апелянтом було відхилено пропозицію суду апеляційної інстанції щодо залучення перекладача. Апелянт( позивач) ОСОБА_2 підтвердив факт володіння українською мовою та здатність самостійно представляти свої інтереси без послуг перекладача.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що постановою у справі про порушення митних правил від 15 березня 18 року № 0149/20400/18, винесеної заступником начальника Рівненської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Сімчуком Віталієм Петровичем, позивача - ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 476 181,54 грн..

Вважаючи постанову протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач являється резидентом і зобов'язаний дотримуватися митних правил встановлених для громадян (резидентів) України та у даному випадку при тимчасовому ввезенні на територію України транспортного засобу повинен сплатити усі необхідні митні платежі, а тому винесена відповідачем постанова про порушення митних правил №0149/20400/18 від 15 березня 2018 року є правомірною та винесена відповідно до вимог чинного законодавства, а позовні вимоги позивача є необґрунтованими.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інcтанції, колегія суддів виходить з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовуються Митним кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (КУпАП) та є публічно-правовими, оскільки стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 485 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За приписами ст. 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Статтею 103 Митного кодексу України встановлено, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Згідно зі ст. 292 Митного кодексу України митні платежі не сплачуються при ввезенні товарів на митну територію України якщо такі товари були поміщенні у митний режим, який відповідно до положень Митного кодексу України не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України регламентуються ст. 380 Митного кодексу України.

Частинами 1, 2 ст. 380 Митного кодексу України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.

Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цбого Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.

В свою чергу, для громадян-резидентів зазначеною статтею передбачено інші умови ввезення транспортних засобів особистого користування.

Так, згідно ч.3 ст. 380 Митного кодексу України тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.

Таким чином, необхідність сплати особою, при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування, митних платежів або звільненні від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом.

Відповідно до пп. «в» п.50 ст.4 Митного кодексу України резидентами є фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Згідно пп. в п. 33 ст. 4 ст. 380 Митного кодексу України нерезидентами є фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Матеріалами справи підтверджено, що у постанові по справі про порушення митних правил від 15 березня 2018 року № 0149/20400/18 зазначено, що 01 березня 2018 року о 12 год. 38 хв. у зону митного контролю МП «Городище» Рівненської митниці ДФС на смугу руху «зелений коридор» у напрямку «в'їзд на митну територію України» заїхав легковий автомобіль марки «AUDI А4», р.н.з. НОМЕР_1 (країна реєстрації - PL), ідентифікаційний номер НОМЕР_2 під керуванням громадянина Російської Федерації ОСОБА_2, що слідував з Білорусії до України.

Шляхом проведення усного декларування позивачем були надані наступні документи: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 видане 12.07.2010 року, паспорт громадянина РФ НОМЕР_4 виданий 12.07.2017 року та доручення на право користування автомобілем зареєстроване за номером НОМЕР_6 від 07.11.2016 року для проходження митного контролю автомобіль марки «AUDI А4», р.н.з. НОМЕР_1 (країна реєстрації - PL), ідентифікаційний номер НОМЕР_2 для ввезення на митну територію України в режимі «Тимчасового ввезення до 1 року».

В письмовому поясненні від 01.03.2018 року громадянином ОСОБА_2 було письмово підтверджено його місце проживання в Російській Федерації, що, відповідно, унеможливлює його проживання на території України.

У пред'явленій довіреності на право користування автомобілем зареєстрованій за номером НОМЕР_6 від 07.11.2016 року також зазначено, що гр. ОСОБА_2 проживає в Росії.

Разом з тим, під час проведення огляду транспортного засобу та особистих речей гр. ОСОБА_2 було виявлено Посвідку на постійне проживання в Україні НОМЕР_7, видану громадянину ОСОБА_2 26.04.2107 року органом 0701 для проживання за адресою: АДРЕСА_1, яку позивач для проведення митного контролю не надав.

Отже, у відповідності до пп. «в»п. 50. ст. 4 ст. 380 Митного кодексу України, громадянин ОСОБА_2 26.04.2017 року набув статусу громадянина - резидента, оскільки мав постійне місце проживання в Україні, що підтверджується Посвідкою на постійне проживання в Україні, а тому зобов'язаний сплачувати митні платежі при імпорті транспортного засобу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем порушено вимоги ст. 485 Митного кодексу України при тимчасовому ввезенні на територію України транспортного засобу іноземної реєстрації, оскільки надаючи паспорт громадянина РФ, та не надання для проведення митного контролю посвідки на постійне проживання в Україні, ОСОБА_2, вчинив зазначені дії з метою ухилення від сплати митних платежів, а тому його обґрунтовано визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладено стягнення у виді штрафу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що при ввезенні 01.03.2018 року на територію України автомобіля марки «AUDI А4», р.н.з. НОМЕР_1 (країна реєстрації - РL), ідентифікаційний номер НОМЕР_2, громадянин ОСОБА_2 у відповідності до ст 366 МК України обрав «зелений коридор», тобто провів декларування шляхом вчинення дій, чим засвідчив, що переміщує через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Проте, після невдалої спроби із спрощеним переміщенням транспортного засобу «зеленим коридором» та виведенням його на смугу руху «червоний коридор», гр. ОСОБА_2 знову вдруге, уже під час усного декларування зазначає, що він є нерезидентом з наміром ввезення на митну територію України автомобіля марки «AUDI А4», р.н.з. НОМЕР_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 без митних платежів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судом першої інстанції про те, що саме непред'явлення Посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_7, від 26.04.2017 року надавало можливість гр. ОСОБА_2 як нерезиденту ввезти на митну територію України транспортний засіб на строк до одного року без сплати митних платежів.

Що доводів апелянта про те, що він не ввіз на територію України транспортний засіб, а тому і не порушив умови ввезення на територію України транспортного засобу, то колегія суддів такі відхиляє виходячи з наступного.

Згідно п.4 ст.4 Митного кодексу України, ввезення товарів, транспортних засобів на митну територію України, сукупність дій, пов'язаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку.

Згідно ст. 10 Митного кодексу України, межі митної території України є митним кордоном України. Митний кордон України збігається з державним кордоном України, крім меж штучних островів, установок і споруд, створених у виключній (морській) економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України. Межі території зазначених островів, установок і споруд становлять митний кордон України.

Відповідно до частини 1 статті 289 Митного кодексу України обов'язок зі сплати митних платежів виникає у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України.

Таким чином, факт ввезення транспортного засобу на територію митниці підтверджується переміщенням транспортного засобу «зеленим коридором» та виведенням його на смугу руху «червоний коридор», чим порушено встановленні Митним кодексом України умови тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу, а тому його обґрунтовано визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладено стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись, ч.4 ст.229, ст.ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 липня 2018 року у справі №569/8543/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає. (стаття 272 КАС України).

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді М. А. Пліш
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено

08.01.2019р.