Справа № 215/5003/18(2-а/215/190/18)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 215/5003/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07.11.2018 р. (суддя Науменко Я.О., м. Кривий Ріг)

у справі № 215/5003/18

за позовом ОСОБА_1

до начальника Тернівського відділення Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича

про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дію та притягнення до адміністративної відповідальності, -

встановив:

У жовтні 2018 року позивач звернувся суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

1) визнати протиправною бездіяльність начальника Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовіча та зобов'язати його протягом 15-ти днів вжити заходи нормативно-правовим актом для забезпечення належної правової процедури згідно заяви від 21.08.18 р.;

2) притягнути до адміністративної відповідальності начальника Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області Шульгу Анатолія Вікторовича згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України за протиправну бездіяльність, за не забезпечення захисту кримінальних правопорушень, не забезпечення охорони прав та законних інтересів, за не застосування належної правової процедури відповідно до заяв від 21.08.18 р. №С-23, №С-24, №С-25.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07.11.2018 р. позов відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 5 ст. 29 КАС України передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, оскільки спір у цій справі предметно підсудний виключно окружному адміністративному суду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги позивач, зокрема зазначив, що суд не повинен тлумачити положення статей 20, 29, 171, пп. 15 п. 1 Перехідних положень КАС України у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для вирішення адміністративної справи у розумний строк, без врахування місцевості проживання особи.

Конституція України і КАС України не надає перевагу предметній підсудності над територіальною підсудністю та посилання на предметну юрисдикцію не може бути визначальним без відкриття провадження у справі.

Зазначає, що вимоги позову стосуються притягнення до адміністративної відповідальності. Ухвала суду не відповідає нормам ст. 2, 9, п. 1 ч. 1 ст. 20, ч. 1, 2 ст. 25, ч. 2 ст. 26, 30, 242 КАС України та не є законною і обґрунтованою.

Суд не прийняв до уваги тяжке майнове становище позивача і те, що позивачу буде складно надсилати документи до окружного адміністративного суду. Судом використано колізії підсудності та надано перевагу правилам предметної підсудності над правилами територіальної підсудності без врахування клопотань позивача. Також суд не врахував, що позивач не зможе бути присутнім на засіданнях Дніпропетровського окружного адміністративного суду і це ускладнить доведення перед судом вимог позивача.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та окремою ухвалою направити позов за територіальною підсудністю.

Відзиву на вказану апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ухвали Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 07.11.2018 р. суд першої інстанції дійшов висновку про направлення справи до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, оскільки:

- відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 5 ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до підсудності іншого суду;

- в розумінні ч. 2 ст. 20 КАС України предметна підсудність даного спору визначає віднесення його до компетенції та підсудності саме окружного адміністративного суду, що виключає можливість його вирішення місцевим загальним судом як адміністративним з визначенням загальної підсудності за місцем реєстрації позивача.

Колегія суддів частково погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що "фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)".

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Отже, розгляд справи неналежним судом буде порушенням принципу верховенства права в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.

В пункті 2 вимог позовної заяви позивач не оскаржує рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, а просить притягнути до адміністративної відповідальності відповідача, тому посилання позивача на положення п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України є безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зазначені положення КАС України суд першої інстанції не врахував, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України є підставою для скасування в цій частині ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи в частині позовних вимог про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Щодо іншої частини позовних вимог колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо їх підсудності окружному адміністративному суду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Питання про передачу адміністративної справи, крім випадків, визначених пунктами 4-6 частини першої цієї статті, розглядається судом у порядку письмового провадження або, за ініціативою суду, в судовому засіданні. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання (ч. 5 ст. 29 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов'язані з виборчим процесом чи процесом референдуму;

3) адміністративні справи, пов'язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 20 КАС України).

Отже, суд першої інстанції правильно визначив предметну підсудність справи окружному адміністративному суду.

КАС України не визначено наслідки порушення предметної підсудності. Проте, відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Таким чином, з огляду на положення зазначених статей, п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України є підставою для передачі справи до Дніпропетровського окружного адміністративного суду в цій частині позовних вимог позивача.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на положення ст. 25 та ст. 26 КАС України є безпідставними, оскільки положення цих статей КАС України не поширюються на спірні правовідносини у цій справі.

В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N303-A, параграф 29).

Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені в апеляційній скарзі, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги у зв'язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та скасування ухвали суду першої інстанції в частині вирішення питання про передачу справи за належною підсудністю в частині позовних вимог позивача про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача з направленням справи в цій частині позовних вимог позивача до суду першої інстанції для продовження розгляду. В іншій частині ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 29, 243, 250, 311, 315, 320, 321, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07.11.2018 р. у справі №215/5003/18 скасувати в частині вирішення питання про передачу справи за належною підсудністю в частині позовних вимог ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності начальника Тернівського відділення Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича.

Адміністративну справу № 215/5003/18 в частині позовних вимог ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності начальника Тернівського відділення Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко