Справа № 640/22194/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2018-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову

28 грудня 2018 року м. Київ № 640/22194/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Патратій О.В., розглянувши заяву Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про забезпечення позову до подання позовної заяви

Заявник Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради

(Київської міської державної адміністрації)

заінтересовані сторони:

Головне територіальне управління юстиції у місті Києві

В С Т А Н О В И В:

Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд в порядку забезпечення позову про скасування наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 11 грудня 2018 року № 197/кс, винести ухвалу, якою:

- зупинити дію наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 11 грудня 2018 року № 197/кс «Про задоволення скарги ОСОБА_2. від 22.11.2018р.»;

- відновити доступ державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_3 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Подана заява про забезпечення позову обґрунтована очевидною протиправністю наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 11 грудня 2018 року № 197/кс, оскільки Головне територіальне управління юстиції у місті Києві не може втручатись у дискрецію суб'єкта владних повноважень. Крім того, з урахуванням тимчасового блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, кількість заяв на одного реєстратора, які необхідно розглянути, перевищуватиме допустимий рівень, що призведе до понаднормового навантаження державних реєстраторів Департаменту, порушень строків розгляду заяв у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та порушень прав громадян у зв'язку з несвоєчасним розглядом їх заяв.

Розглянувши подану заяву суд приходить до наступних висновків.

Забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ'я сторін.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Таким чином, заходи забезпечення позову не мають дискримінаційного характеру стосовно жодної із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ'я сторін.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, законодавець визначив, що перелік підстав для забезпечення позову є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому за відсутності передбачених вказаною статтею обставин прийняття рішення про забезпечення позову є неможливим.

У пункті 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008 р. надано роз'яснення, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Із аналізу вищенаведеного вбачається, що обов'язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову є обґрунтована заява сторони в тому рахунку - із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та неможливість в подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи.

З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Судом встановлено, що в клопотанні про забезпечення позову представником заявника не надано жодних доказів, які б дали можливість суду встановити наявність чи відсутність обставин, які б вказували на очевидні ознаки протиправності оскаржуваного рішення (зокрема, матеріали реєстраційної справи, на підставі яких прийнято рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 23.10.2018р. № 43628732).

Крім того, заявником до заяви навіть не було надано копії наказу Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 11 грудня 2018 року № 197/кс.

Зупинення дії оскаржуваного наказу полягає в тому, що на час дії цього заходу забезпечення позову положення цього акта не застосовуються до правовідносин. Зупинений акт де-юре вважається не існуючим.

Із аналізу наведених норм випливає, що забезпечення адміністративного позову можливе виключно за наявності вищевказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.

Водночас, у даному випадку, вирішення питання про забезпечення позову може трактуватись, як передчасне вирішення спірних правовідносин, в той час, коли суд не має можливості оглянути докази, які стали підставою для прийняття спірного рішення.

Суд зазначає, що сама лише незгода позивача із рішеннями суб'єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про їх скасування ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Окрім того, заявником не обґрунтовано неможливості в подальшому без зупинення дії наказу, відновити свої права чи права третіх осіб.

При цьому, оскаржуваний наказ є рішенням суб'єкта владних повноважень тимчасового характеру, зокрема, термін блокування становить 2 місяці. В разі прийняття рішення про зупинення дії оскаржуваного наказу, суд фактично продовжує службові відносини між позивачем та роботодавцем (суб'єктом владних повноважень) з відповідними наслідками - виконанням службових обов'язків тощо.

Крім того, суд не вбачає очевидної протиправності рішення відповідача. На переконання суду, очевидна протиправність рішень суб'єкта владних повноважень, це прийняття ним таких рішень, які взагалі не передбачені законодавством України, або прийняття рішень суб'єктами, які не наділені компетенцією у відповідній сфері.

Натомість, у цьому випадку Головне територіальне управління юстиції у місті Києві відповідно до вимог статті 371 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" саме і наділено повноваженням на прийняття таких рішень.

Питання обґрунтованості чи необґрунтованості наказу від 11 грудня 2018 року № 197/кс в теперішній час є спірним, і ще повинно бути ретельним чином досліджено та доведено.

Враховуючи вищевикладене, в матеріалах справи відсутні об'єктивні докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або ж існування неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів в подальшому без вжиття таких заходів.

Наведене свідчить про відсутність існування підстав для задоволення клопотання про забезпечення позову.

Згідно з частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем не доведено існування обставин, вказаних у статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 77, 150, 151, 154 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Патратій