Справа № 353/12/19
Суддя: Луковкіна У. Ю.
Дата ухвалення: 2019-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 353/12/19
Провадження № 2-а/353/4/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2019 року м.Тлумач

Суддя Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Луковкіна У.Ю., ознайомившись з адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 4 Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП Івано-Франківської області Дужика Ярослава Олександровича та Головного Управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови серії ДПО18 № 217400 від 25.12.2018 року про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

03.01.2019 року до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 4 Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП Івано-Франківської області Дужика Я.О. та ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови серії ДПО18 № 217400 від 25.12.2018 року про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2019 року по справі № 353/12/19 (провадження № 2-а/353/4/19) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 4 Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП Івано-Франківської області Дужика Я.О. та ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови серії ДПО18 № 217400 від 25.12.2018 року про накладення адміністративного стягнення,- визначено суддю Луковкіну У.Ю.

04.01.2019 року суддею Луковкіною У.Ю. через канцелярію суду подано заяву про самовідвід в зазначеній адміністравтиній справі.

Ознайомившись з матеріалами справи, приходжу до наступного.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, який був суддею Тлумацького районного суду Івано-Франківської області. Я, суддя Луковкіна У.Ю., та ОСОБА_3 були колегами по роботі, спільно працювали в Тлумацькому районному суді Івано-Франківської області з 2012 р. по 2016 р., а з 16.04.2015 р. по 01.08.2016 р. ОСОБА_3 був головою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області. На даний час я, суддя Луковкіна У.Ю., з ОСОБА_3 перебуваю у дружніх відносинах.

Пунктом 4 ч.1 статті 36 КАС України визначено, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді. Згідно ч.1 ст.39 КАС України за наявності підстав, зазначених у статтях 36-39 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід. Частина 3 згаданої статті визначає, що відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ст. 40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Зазначене питання вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так у відповідності до п.п. 49-54 рішення Європейського Суду з прав людини, Справа "Білуха проти України" (Заява N 33949/02) від 09.11.2006 року, яке є остаточним відповідно до умов п. 2 статті 44 Конвенції, зазначено:

«49. Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

50. Стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

51. Суд не переконаний, що у цій справі достатньо ознак, щоб вирішити, що судді Артемівського суду, які розглядали справу заявниці, проявляли особисту упередженість. У будь-якому випадку Суд не вважає за необхідне розглядати це питання, оскільки з причин, викладених нижче, він дійшов висновку, що у цій справі мала місце безсторонність суду за об'єктивним критерієм.

52. Стосовно об'єктивного критерію слід визначити, окремо від поведінки голови В.Л.Г, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 року, п. 58).

53. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

54. Суд зазначає, що Уряд не оспорював твердження заявниці стосовно того, що голова Артемівського суду, який одноособово розглядав справу заявниці у суді першої інстанції та чиї рішення були залишені без змін судами вищих інстанцій, просив та безоплатно отримував певне майно від Компанії-відповідача. На думку Суду, за цих обставин побоювання заявниці щодо небезсторонності голови В.Л.Г. можна вважати об'єктивно виправданими, незважаючи на той факт, що Артемівський суд задовольнив одну із скарг заявниці (див. пункт 20 вище). Більше того, суди вищих інстанцій, розглядаючи скарги заявниці, не взяли до уваги її твердження щодо цього питання».

В результаті прийняття Європейським Судом з прав людини рішення по вищевказаній справі «Білуха проти України», Верховний суд України у своєму рішенні від 22.05.2008 року зробив висновок про те, що «не в інтересах правосуддя», в кінцевому рахунку, допускати найменші сумніви в неупередженості суду.

Враховуючи наведене, а також те, що судовий розгляд даної справи не розпочато, з метою уникнення обставин, які можуть викликати сумнів у неупередженості або об'єктивності судді Луковкіної У.Ю. щодо сторін у справі, приходжу до переконання, що слід заявити самовідвід в цій адміністративній справі.

Керуючись ст.ст. 3, 36, 39, 40, 241, 243, 256 КАС України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву про самовідвід головуючої судді Луковкіної Уляни Юріївни - задовольнити.

Відвести головуючу суддю Луковкіну Уляну Юріївну від участі у розгляді адміністративної справи № 353/12/19.

Матеріали справи передати до канцелярії Тлумацького районного суду Івано-Франківської області для визначення головуючого судді з розгляду адміністративної справи № 353/12/19 в порядку, визначеному ч.1 ст.31 КАС України.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя У.Ю. Луковкіна