Справа № 310/5577/17
Суддя: Полянчук Б. І.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/5577/17
2-а/310/17/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобовязання здійснити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобовязання здійснити дії, в якому зазначила, що вона набула право на пенсію за вислугою років та є внутрішньо переміщеною особою. З серпня 2015 року перебуває на обліку в Бердянському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області. З 1 березня 2017 року відповідач перестав виплачувати їй пенсію, але жодного рішення з цього приводу вона не отримувала. На її звернення Бердянське обєднане управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомило її, що довідка про взяття її на облік як особи переміщеної з тимчасово окупованої території України № від 18.08.2015 року рішенням управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області №171 від 28.02.2017 року скасована, а тому з 01.03.2017 року виплата пенсії припинена. Також їй відмовлено у відновленні виплати пенсії в звязку з не підтвердженням факту проживання. Припинення виплати пенсії з підстав зазначених Бердянським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообовязкове державне пенсійна страхування». Просила визнати протиправними дії Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення з 01 березня 2017 року вплати їй пенсії за вислугою років. Зобовязати Бердянське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити їй виплату пенсії за вислугою років з 01 березня 2017 року.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 24.10.2018 року до участі по справі в якості відповідача залучено Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи в її відсутності.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

У письмовому запереченні на позов та в судовому засіданні представник Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області позовні вимоги не визнав і просив у задоволенні позову відмовити.

Представник Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання не зявився без поважних причин, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно пенсійного посвідчення № позивач є пенсіонером.

Відповідно до довідки від 18.08.2015 року № ОСОБА_1 взята на облік як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території.

Із листів УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради від 01.03.2017 року та 08.08.2017 року та витягів з протоколів засідання комісії з питань щодо призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 31.07.2017 року та 23.06.2017 року видно, що довідка № від 18.08.2015 року скасована рішенням №171 від 28.02.2017 року в звязку з надходженням відомостей про перетинання державного кордону України ОСОБА_1, а 09.10.2016 року і їй відмовлено у відновленні виплати пенсії, так як факт проживання не підтверджено.

Згідно довідки від 06.06.2017 року № ОСОБА_1 повторно взята на облік як внутрішньо переміщена особа.

Із довідки від 15.09.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 не виплачують пенсію з березня місяця 2017 року.

26.06.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про надання їй інформації про причини припинення виплати пенсії з березня 2017 року та надати інформацію щодо розгляду її заяви про поновлення виплати пенсії.

Листом від 14.07.2017 року Бердянське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомило ОСОБА_1, що поновлення виплати пенсії неможливо, оскільки довідка про взяття на облік особи переміщеної з тимчасово окупованої території України № від 18.08.2015 року рішенням УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області №171 від 28.02.2017 року скасована.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов'язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ. Разом з цим, положення частини першої статті 27 Основ передбачають, що виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості, якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність, якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи, внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов'язків щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування, в інших випадках, передбачених законами.

Отже, Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування вичерпних випадків припинення таких страхових виплат, як пенсія, не передбачають, але встановлюють, що вони можуть бути передбачені іншими законами.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (надалі - Закон № 1706-VII).

Згідно з нормами статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані нормами статті 47 Закону № 1058, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону № 1058-IV. Так, згідно з положеннями частини першої зазначеною статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості, на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, у разі смерті пенсіонера, у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено та підтверджено наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачем, що всупереч зазначеним вимогам чинного законодавства, відповідного рішення про припинення виплати пенсії позивачу управлінням не приймалось.

З аналізу норм статті 49 Закону № 1058-IV вбачається, що визначені законодавством підстави припинення виплати пенсії не є вичерпними. Проте, суд зауважує, що зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що «інші випадки» для припинення виплати пенсії повинні також бути передбачені саме законом. Ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов'язки громадянина, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства, виховання, освіти, культури і охорони здоров'я, екологічної безпеки. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Отже, доводи відповідача щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів, якими визначений порядок припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, зокрема у разі не підтвердження місця фактичного проживання пенсіонера, отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також доводи щодо того, що для подальшого поновлення пенсії, позивачу необхідно звернутися до управління з відповідними документами є безпідставними, оскільки пріоритетними для застосування у спірних правовідносин є саме вимоги статті 49 Закону № 1058-IV.

Відповідна правова позиція викладена у Рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (№ Пз/9901/20/18) про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі.

В силу вимог частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини 6 зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Окрім того, суд зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання пенсії не оспорюється сторонами. Суть права позивача є достатньо чіткою і передбачено діючим законодавством. Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа - це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що буд-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки «на умовах передбачених законом» і повинно переслідувати легітимну мету. Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів на підтвердження підстав для припинення виплати пенсії позивачу, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 5 передбачено, що якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини пятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Щодо посилання відповідача на скасування довідки ВПО позивача, суд зазначає наступне.

Факт скасування довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення № від 18.08.2015 року не є підставою для відмови виплати пенсії згідно висновків ОСОБА_3 Верховного Суду.

За таких обставин судом встановлено протиправне припинення виплати пенсії позивачу починаючи з березня 2017 року, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог про зобовязання відповідача поновити позивачу виплату пенсії з 01.03.2017 року, то вони не можуть бути задоволенні оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 27.02.2018 року звернулась до Центального обєднаного управління ПФУ в м. Маріуполі Донецької області (правонаступник якого з 01.06.2018 року - Маріупольське обєднане управління ПФУ Донецької області) з заявою про взяття на облік як одержувачку пенсії. 26.03.2018 року на адресу зазначеного управління надійшла пенсійна справа позивача і у червні 2018 року їй було поновлено виплату пенсії та сплачено виниклу заборгованість. На теперішній час заборгованість відсутня.

Керуючись ст.ст. 2,9,77,78,139,241-246,255,295,297 КАС України, ст. 19,46 Конституції України, ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, місцезнаходження: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Консульська, 23-л) щодо припинення з 01 березня 2017 року виплати пенсії за вислугою років ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1. кв. 3), ІНФОРМАЦІЯ_2.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя