Справа № 826/8919/17
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

08 січня 2019 року м. Житомир справа № 826/8919/17

категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лавренчук О.В.,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м.Києві про зобов'язання донарахувати та виплатити середній заробіток за час відпустки та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва із позовною заявою до Головного управління ДФС у м.Києві про зобов'язання донарахувати та виплатити середній заробіток за час відпустки та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.07.2018 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року адміністративну справу №826/8919/17 передано до Житомирського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24.09.18 прийнято справу до спрощеного позовного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м.Києві про зобов'язання донарахувати та виплатити середній заробіток за час відпустки.

Ухвалою суду від 16.11.2018 постановлено розгляд адміністративної справи №826/8919/17 здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначити підготовче засідання у справі.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення строку та докази поважності причин його пропуску.

Копію ухвали від 18.12.2018 позивач отримав 28.12.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відділом документального забезпечення суду 03.01.2019 зареєстровано заяву позивача від 28.12.2018. У заяві позивач вказує на рішення Конституційного Суду України №8-рп/2013 від 15.10.2013 та зазначає, що ухвала суду від 18.12.2018 є помилковою та просить суд надати позивачу відповідне підтвердження у разі, якщо ухвала таки не містить помилок.

У період із 02.01.2019 по 07.01.2019 головуючий суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши заяву ОСОБА_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1. ст. 118 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких учиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Частиною 1.ст. 120 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ч. 1. ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами ч. 5. ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд відмічає, що і редакцією КАС України до 15.12.2017 визначено місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (ч. 3 ст. 99).

Предметом спору у даній адміністративній справі є стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні.

Судом досліджено заяву позивача, яка надана на виконання вимог ухвали суду від 18.12.2018 та встановлено, що заява не містить вимог про поновлення строку, а до заяви не надано доказів поважності причин його пропуску.

Суд відмічає, що Конституційний Суд України у рішенні №8-рп/2013 від 15.10.2013, на яке посилається позивач у своїй заяві, надає офіційне тлумачення ст. 233 Кодексу законів про працю України та статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці".

Частиною 6. ст. 13 Закону України, від 02.06.2016, № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так Верховний Суд у постанові від 24.10.2018 (справа №806/1568/17, провадження №К/9901/4739/17) зазначив, що датою, з якої позивач мав би довідатися про порушення своїх трудових прав, є дата остаточної виплати належної позивачу, на підставі судових рішень, заробітної плати. Законом N 2050-III встановлені умови отримання цієї компенсації - порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), отже дані виплати не здійснюються автоматично із нарахуванням спірних сум. Отже, з остаточної виплати належної позивачу, на підставі судових рішень, заробітної плати минуло більше трьох місяців, як позивач звернулась до суду, а тому висновок апеляційного суду про наявність передбачених процесуальним законом підстав для залишення цього позову без розгляду є правильним.

Суд відмічає, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов'язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов'язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб'єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючим те, що ОСОБА_1 у заяві, що зареєстрована судом 03.01.2019 не просить поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду, а підстави, що вказані у заяві судом визнаються неповажними, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду.

Керуючись статтями 118, 120, 123, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м.Києві про зобов'язання донарахувати та виплатити середній заробіток за час відпустки та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Лавренчук