Справа № 0440/6274/18
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2018 року Справа № 0440/6274/18
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -
20.08.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язати вчинити певні дії.
27.08.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
12.09.2018 року від ОСОБА_1 надійшла заява про часткову зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої, позивач просить прийняти до розгляду позовні вимоги в наступній редакції:
- визнати протиправними дії Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з 01 червня 2016 року;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсійних виплат ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), за минулий час, а саме за період з 01 червня 2016 року по 01 квітня 2018 року;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та фактичну виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) належної йому пенсії за минулий час, а саме за період з моменту припинення її виплати, тобто з 01 червня 2016 року по 01 квітня 2018 року.
Позовні вимоги позивач аргументує тим, що рішення про припинення пенсійних виплат він не отримував, крім того відповідач-1 своїм листом, в якому надав відповідь на звернення позивача, повідомив, що рішенням відповідної комісії не призначено виплату заборгованості за період з 01.06.2016 року по 31.03.2018 року та призначено відновлення виплати пенсії з 01.04.2018 року, яка буде проведена в липні 2018 року.
11.09.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до розгляду позовні вимоги, викладені в заяві ОСОБА_1 про часткову зміну предмету позову, збільшення розміру позовних вимог та залучено в якості співвідповідача - Покровське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області.
08.10.2018 року ухвалою суду вирішено здійснювати розгляд справи правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
16.11.2018 року від відповідача-2 надійшло повідомлення, в якому підтримано обгрунтування відповідача-1 щодо неможливості виплати пенсії за спірний період та зазначено, що з червня 2016 року виплату пенсії ОСОБА_1 не проводилась на підставі інформації Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, отриманої від управління соціального захисту населення Покровської міської ради за результатами синхронізації баз управління (АСОПД) та бази УСЗН (база переміщених осіб з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, затвердженого ПКМУ від 01.10.2014 року №509), відповідно до якої, не підтверджено місце проживання позивача.
13.12.2018 року сторони належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не з'явились, від позивача та відповідача-1 надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників.
Відповідно до вимог ст. 205 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.
Позивач користується правом на отримання пенсії за віком з 2012 року.
Восени 2014 року, з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, позивач переїхав з м.Донецьк до м.Покровськ Донецької області, був взятий на облік в Красноармійському об'єднаному управління Пенсійного фонду України Донецької області (правонаступником якого є Покровське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області) та продовжив отримувати пенсійні виплати.
01.06.2016 року Красноармійське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області припинило пенсійні виплати позивачу.
04.04.2018 року управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Павлоградської міської ради позивач був взятий на облік внутрішньо перміщених осіб, після чого, позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявами про запит пенсійної справи із Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та виплату пенсії за період з 01.06.2016 року по 01.04.2018 року.
Листом від 14.06.2018 року відповідач-1 повідомив, що рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Павлоградської міської ради №10 від 15.05.2018 року не призначено виплату заборгованості за період з 01.06.2016 року по 31.03.2018 року та призначено відновлення виплати пенсії з 01.04.2018 року, яка буде проведена в липні 2018 року.
01.08.2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу фактично поновлено виплату пенсії.
З метою визнання протиправною бездіяльності в частині невиплати сум пенсії за віком за спірний період та зобов'язання здійснити нарахування та виплату пенсії за віком, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Щодо вимоги про визнання протиправними дій Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з 01 червня 2016 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон № 1058-IV.
Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.
У справі відсутні докази на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії. Не підтвердження місця проживання не є підставою для припинення виплати пенсії позивачу.
Суд звертає увагу на пріоритетність застосування вимоги ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а тому доводи щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів є безпідставними.
Крім того, відповідно до частини другої статті 2 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Строк дії довідки про взяття особи на облік як внутрішньо переміщеної особи необмежений, нарахування і виплата пенсії особі, яка вимушено залежить від певних обставин, не може бути залежними від дії цієї довідки, оскільки право на пенсію гарантовано Конституцією України та є єдиним засобом до існування пенсіонера.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верхового суду від 18.10.2018 року по справі №426/8347/17.
На підставі вищевикладеного, вимога позивача про визнання протиправними дій Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення пенсійних виплат підлягає задоволенню.
Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсійних виплат ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), за минулий час, а саме за період з 01 червня 2016 року по 01 квітня 2018 року та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та фактичну виплату вказаної заборгованості, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 2 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Згідно з п. 15 Постанови КМУ №365 від 08.06.2016 року, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку.
Відповідно до статті 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми нестриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.
Тому, відмовляючи позивачу у виплаті пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.
Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.
Відповідно до п.3 і п.8 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Із матеріалів справи вбачається, що не отримання позивачем пенсійних виплат за період з 01 червня 2016 року по 01 квітня 2018 року відбулося з незалежних від нього причин, через втрату державою контролю за територією колишнього місця проживання позивача, при цьому територіальними органами ПФУ або судом, у відповідності до приписів ст.49 Закону № 1058-IV, рішення щодо припинення виплати позивачу, призначеної в 2012 році пенсії за віком, не приймалися, інші передбачені чинним законодавством підстави для відмови у виплаті позивачу не отриманих сум пенсійних виплат за минулий час відсутні.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті пенсії за період з 01 червня 2016 року по 01 квітня 2018 року є протиправними, оскільки не відповідають зазначеним вище критеріям правомірності.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 704,80 грн., що документально підтверджується квитанцією №251556870 від 03.08.2018 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено, судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів в розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Визнати протиправними дії Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з 01 червня 2016 року.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсійних виплат ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за період з 01 червня 2016 року по 01 квітня 2018 року.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та фактичну виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) належної йому пенсії за період з 01 червня 2016 року по 01 квітня 2018 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв