Справа № 0240/2923/18-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 січня 2019 р. Справа № 0240/2923/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 (вул. Матросова, 7, м. Жмеринка, Вінницька обл., 23000) до: Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Асмолова, 1, м. Жмеринка, Вінницька обл., 23100) про: визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про:

- визнання протиправними дії щодо відмови у нарахуванні та виплаті пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з Чорнобильською катастрофою, як інваліду 3-ї групи з числа ліквідаторів в результаті аварії на Чорнобильській АЕС з 25.12.2010 року;

- зобов'язання вчинити дії по нарахуванню та виплаті заборгованості пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з Чорнобильською катастрофою, як інваліду 3-ї групи з числа ліквідаторів в результаті аварії на Чорнобильській АЕС з 25.12.2010 року в розмірі не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком згідно ч.4 ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи враховуючи положення ч.3 ст. 67 та щомісячної додаткової пенсії за шкоди, заподіяну здоров'ю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком згідно ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленого ч.1 ст.28, враховуючи положення ч.3 ст. 42 з послідуючим перерахунками у відповідності до зміни розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб згідно вимог Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування починаючи з 25.12.2010 року за виключенням проведених виплат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та йому встановлено ІІІ групу інвалідності з числа учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, інших ядерних аварій та випробувань. Починаючи з 2001 року йому виплачується пенсія та додаткова пенсія у меншому розмірі, ніж визначено нормами чинного законодавства. У зв'язку із чим позивач звернувся із заявою 25.12.2010 до управління, в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, однак отримав відмову в якій вказано, що нарахування та виплата пенсій здійснюється згідно з вимогами чинного законодавства.

Разом з тим, на думку позивача, розміри пенсій для інвалідів щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по 3 групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам другої групи - 50 відсотків мінімальної пенсії за віком. Подальші зміни, внесені в законодавство щодо пенсійного забезпечення громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи є такими, що не відповідають Конституції України, оскільки суттєво звужують зміст та обсяг прав і свобод громадян, у зв'язку із чим звернувся із цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 17.09.2018 р. відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Повернуто позовну заяву в частині позовних вимог:

-Визнати протиправними дії Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, що полягають у не нарахуванні та виплату заборгованості пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з катастрофою на ЧАЕС, ОСОБА_1 за період з 25.12.2010 по 25.02.2018;

- Зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з катастрофою на ЧАЕС за період з 25.12.2010 по 25.02.2018 в розмірі не меншому 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з послідуючими перерахунками за виключенням проведених виплат.

В іншій частині позову відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні.

11.10.2018 р. до суду надійшов відзив (вх. №45175) в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи, що саме Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру виплат передбачених, зокрема, статтями 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та такі виплати позивачу проводились у відповідності до вимог чинного законодавства.

19.10.2018 р. надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує на безпідставність відзиву посилаючись на рішення Конституційного суду 17 липня 2018 року № 6-р/2018, яким визнано неконституційними окремі положення Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VII.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та йому встановлено ІІІ групу інвалідності з числа учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, інших ядерних аварій та випробувань, безстроково.

З 25.12.2010 позивачу перестали нараховувати та виплачувати пенсію у відповідному розмірі з донарахуванням до щомісячної основної державної пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, відповідно до вимог ст.ст. 50, 54, 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Не погоджуючись з такими діями органу пенсійного фонду щодо нарахування та виплати пенсії у розмірі, встановленому Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді:

а) державної пенсії;

б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно із пунктом 4 статті 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції від 9 липня 2007 року, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008), в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по ІІІ групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Частиною першою статті 50 Закону України Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що особам, віднесеним до І категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам ІІІ групи - 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

При цьому, вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Разом з цим, Законом України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, який набув чинності 1 січня 2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Із набуттям чинності Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин, Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру виплат передбачених, зокрема, статтями 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог.

Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який і застосовував відповідач при нарахуванні та виплаті пенсії позивачу.

Окремо суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 р., визначено, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, повязується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Даним рішенням дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет на відповідний рік та інших законів.

Системний аналіз викладених правових норм та рішень Конституційного Суду України дає підстави вважати, що розмір і порядок отримання соціальних виплат за статтями 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України, а отже відповідач правомірно здійснював нарахування і виплату позивачу його пенсії за статтями 50,54 Закону № 796-ХІІ у порядку, встановленому КМ України.

Свою позицію з даної категорії спорів висловив і Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 р. у справі № 725/5885/14-а, у якій вказав про правомірність проведення органом пенсійного фону нарахування та виплати такій категорії громадян пенсій та доплат у порядку встановленому КМ України.

Більш того, при вирішені цього спору суд також враховує і наступне.

Право на захист - це суб'єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Без встановлення такого порушення, а лише допускаючи можливість неправомірної поведінки субєкта оскарження, суд дійде помилкового висновку про можливість захисту непорушених прав або про можливість захисту прав у майбутньому, що не випливає із повноважень, визначених статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України. Відтак є неможливим.

Таким чином, прийняття судом рішення щодо захисту прав і інтересів осіб на майбутнє, шляхом зобовязання здійснювати «в послідуючому перерахунки у відповідності до зміни розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб», як просить позивач, є невірним.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що заяв про необхідність нарахування та виплати заборгованості пенсії по інвалідності за період з 25.12.2010 р. по 2018 р., а також відповідей (рішень) про відмову у нарахуванні та виплаті за цей період позивачем суду не надано.

За відсутності відповідного звернення та відмови субєкта владних повноважень у вчинені певних дій, - відсутні й підстави вважати, що наявний спір між сторонами. А тому, в задоволені позову про визнання дій у відмові в нарахуванні та виплаті заборгованості пенсії та зобовязання провести відповідне нарахування та виплату, в т.р. з послідуючими перерахунками, про що просить позивач, лише з цих підстав слід відмовити.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, в задоволені позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб'єктом владних повноважень у разі відмови у задоволенні позову - судовий збір не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович