Справа № 826/19572/16
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 грудня 2018 року № 826/19572/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаГоловного управління Держгеокадастру у Київській області Потіцька сільська рада Миронівського району Київської області
про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1) з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі також - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Київській області), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства;

- зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2016 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області для ведення особистого селянського господарства.

Позовні вимоги мотивовані безпідставністю та незаконністю відмови ГУ Держгеокадастру у Київській області у наданні позивачу дозволу на розробку документації із землеустрою за поданою позивачем заявою від 16.09.2016 з причини, що не передбачена нормами ч. 7 ст. 118, ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2017 відкрито провадження у справі №826/19572/16 за вказаним позовом ОСОБА_1 (головуючий суддя Кузьменко В.А.), залучено до участі у справі в якості третьої особи - Потіцьку сільську раду Миронівського району Київської області, закінчено підготовче провадження та дану справу призначено до судового розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.07.2018 справу №826/19572/16 прийнято до провадження суддею Скочок Т.О., та дану справу призначено до судового розгляду у судовому засіданні.

У призначене судове засідання 20.09.2018 сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

При цьому, у матеріалах справи наявна заява представника позивача від 27.04.2018 про здійснення розгляду справи за відсутності позивача, за наявними у справі доказами.

У матеріалах справи також наявні заперечення відповідача проти позову (вих. №04-15/386 від 10.04.2017). Свої заперечення відповідач мотивує тим, що 16.09.2016 позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства з відповідним графічним матеріалом щодо бажаного місця розташування земельної ділянки на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області. Після розгляду даного клопотання 13.10.2016 позивачу надано аргументовану відмову. Окрім того, в тексті цих заперечень (п. 2 прохальної частини) відповідач просив розглядати справу за відсутності представника ГУ Держгеокадастру у Київській області.

Третя особа за наслідками отримання ухвали суду від 27.01.2017 та судових повісток у своїх листах від 02.03.2017 №02-42/95, 07.02.2018 №02-42/97 та від 02.04.2018 №02-42/248 повідомила суд про відсутність в Потіцькій сільській раді відомостей щодо ОСОБА_1 та відомостей про земельну ділянку щодо якої виник спір. Інших додаткових матеріалів та/або пояснень по суті позовних вимог третя особа до суду не подала, та розгляд справи просила проводити за відсутності представника Потіцької сільської ради.

20.09.2018 суд на підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент вчинення відповідної процесуальної дії) суд ухвалив про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 є громадянином України, що підтверджено наявною у матеріалах справи копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1, виданого Солом'янським РУ ГУ МВС України в м. Києві 14.12.2004. Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 за даними паспорту (стор. 11 ) є наступна адреса: АДРЕСА_1.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2, виданого 09.01.2016, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області, безоплатно у власність площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства.

Відповідач листом №К-29827/0-15159/6-16 від 13.10.2016 довів до відома позивача зміст окремих норм ч. 6 і 7 ст. 118 Земельного кодексу України та повідомив про те, що дорученням Віце-прем'єра міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В.Б. від 08.10.2014 №37732/0/1-14 передбачено, що під час розгляду клопотань про надання дозволів на розробку документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, необхідно враховувати позицію органів місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки, щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

З урахуванням цього доручення Віце-прем'єра міністра, Головним управлінням від відділу Держгеокадастру у Миронівському районі Київської області, в масиві якого знаходиться бажана позивачу земельна ділянка, був отриманий лист Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області від 21.09.2016 №02-42-375 щодо відведення земельної ділянки іншим громадянам (учасникам АТО), які проживають на території села Потік.

З наведених мотивів ГУ Держгеокадастру у Київській області запропонувало заявнику (позивачу) ознайомитись з інформацією стосовно переліку земельних ділянок запропонованих до відведення, та для отримання додатків - звернутись до Головного управління за відповідною адресою.

Поряд з цим, в тексті цього листа відповідача відсутні посилання на те, що заявником (позивачем) разом з клопотанням від 16.09.2016 не було подано всіх необхідних для розгляду такого клопотання документів (тобто, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей), що об'єктивно перешкоджають розгляду та винесенню рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Вважаючи таку відповідь відповідача протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

В тексті заперечень на позов відповідач зазначив, що за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства від 30.09.2016, поданого учасником АТО - місцевим жителям Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області на ту саму земельну ділянку, яку визначив ОСОБА_1 у поданому картографічному матеріалі, був наданий дозвіл на розроблення документації із землеустрою земельної ділянки.

При цьому, жодних документальних доказів на підтвердження наведеної у письмових запереченнях обставини надання дозволу на розроблення документації із землеустрою бажаної позивачем земельної ділянки такій іншій особі відповідач в ході розгляду справи до суду не подав.

Надаючи оцінку спірних правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Положеннями п. 1 ст. 22 ЗК України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч. 2 ст. 22 ЗК України).

При цьому, п. «а» ч. 3 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст. 33 ЗК України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянам у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Нормами ч. 4 ст. 122 ЗК України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

В силу приписів ч. 2, п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України визначено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, в тому числі у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно вимог ч. 6 і 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені зазначеною статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Отже, законом чітко визначено, що за результатами розгляду клопотання відповідний орган виконавчої влади повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, або надати вмотивовану відмову в його наданні.

При цьому, положеннями абз. 1 - 3 ч. 7 ст. 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, перелік законних підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Аналогічного правового висновку також дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 19.05.2016 у справі №802/816/15-а, Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 у справі № 806/2208/17.

Як свідчать наявні у справі матеріали, відповідач на виконання доручення Віце-прем'єр-міністра Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В.Б. від 08.10.2014 №37732/0/1-14 отримав від свого регіонального органу відомості про позицію органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки, зазначеної позивачем у графічному матеріалі доданому до клопотання від 16.09.2016.

Так, відповідачем до матеріалів справи надана копія листа Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області від 21.09.2016 №02-42-375, адресованого начальнику відділу Держгеокадастру у Миронівському районі Київської області. Відповідно до змісту цього листа, Потіцька сільська рада просила посприяти у виділенні земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства учасникам АТО - жителям села Потік за наведеним переліком фізичних осіб (якраз до такого переліку позивач не входить), в адміністративних межах Потіцької сільської ради.

Покладаючись на інформацію про позицію Потіцької сільської ради щодо необхідності відведення земельних ділянок на території с. Потік іншим фізичним особам, відповідач в своєму листі №К-29827/0-15159/6-16 від 13.10.2016 запропонував позивачу обрати іншу земельну ділянку.

Проаналізувавши зміст такого листа відповідача в контексті наведених норм ч. 7 ст. 118 ЗК України суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, мав обґрунтовувати підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв'язку із невідповідністю земельної ділянки, на яку претендує позивач, саме вимогам ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Проте, таке обгрунтування для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в тексті листа відповідача від 13.10.2016 не наведено.

Натомість зі змісту листа №К-29827/0-15159/6-16 від 13.10.2016 можливо зробити висновок, що відповідач фактично ухилився від розгляду клопотання позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою обмежившись посиланням на підставу, яка нормами ч. 7 ст. 118 ЗК України не передбачена.

Також суд звертає увагу на те, що ч. 7 ст. 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Перелік документів, які повинен подати заявник, визначений законом. Вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені законом, забороняється. Підстави відмови у наданні дозволу є вичерпними. Відтак, будь-які дії, спрямовані на отримання від особи, яка звернулася за дозволом, додаткових матеріалів, в тому числі їх уточнення, прямо суперечать закону та є протиправними.

В свою чергу, такі дії (у разі їх вчинення) не є законним способом поведінки органу, є проміжними відповідями на звернення, не містять чіткого та однозначного рішення про відмову, а отже не можуть вважатися «відмовою у наданні дозволу» у розумінні ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту. Водночас, у ч. 7 ст. 118 ЗК України не визначено, в якій саме правовій формі вирішується це питання. Зокрема, чи необхідно приймати відповідне рішення органу з цього питання чи достатньо відповіді у формі листа.

Так, у ст. 118 ЗК України не визначено прямого обов'язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, тощо. Проте, зазначене питання має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

Правовий статус Головного управління Держгеокадастру в Київській області станом на день складання листа від 13.10.2016 визначався відповідним Положенням, яке затверджене наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства України від 03.02.2015 № 14.

Нормами п. 9 цього Положення передбачалось, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Згідно пп. 12 п. 11 цього ж Положення, - що начальник Головного управління підписує накази такого Головного управління.

Аналогічні положення наразі містяться у чинному Положенні, затвердженому наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 №34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 №883/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за № 381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб'єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області, а відтак такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листа про розгляд клопотання, свідчить про те, що даний орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у його постанові від 11.04.2018 у справі № 806/2208/17.

Таким чином, в даному випадку суд вважає, що лист відповідача №К-29827/0-15159/6-16 від 13.10.2016, складений у відповідь на клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 16.09.2016, за змістом та формою не може вважатись «відмовою» у розумінні норм ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Як наслідок суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області, оформленого листом від 13.10.2016 вих. №К-29827/0-15159/6-16.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Виходячи з положень п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи, що протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені у ч. 7 ст. 118 ЗК України, у визначений законом строк, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача у межах даного спору є зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Київській області повторно розглянути клопотання позивача та прийняти відповідне рішення, тобто рішення про надання або рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з урахуванням вимог п. 8 Положення №333.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

За змістом ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України, одним із питань, які вирішує суд при ухваленні рішення, є те, як розподілити між сторонами судові витрати (п. 5 ч. 1 ст. 244 зазначеного Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 цього Кодексу).

Наявною у матеріалах справи квитанцією №0.0.667230439.1 від 11.12.2016 підтверджено, що ОСОБА_1 під час звернення до суду з вказаними позовом сплачено судовий збір у загальному розмірі 1 515,81 грн. Відтак, суд вказує про присудження вказаних судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в частині задоволених позовних вимог на користь позивача у сумі 1 515,81 грн.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90,139,241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1, виданий Солом'янським РУ ГУ МВС України в м. Києві 14.12.2004, адреса: 08853, АДРЕСА_1) до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (, адреса: 03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14), за участю третьої особи - Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області, оформлене листом від 13.10.2016 вих. №К-29827/0-15159/6-16.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 16.09.2016 та вирішити питання про надання або про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області, з урахуванням наведених в тексті цього рішення висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити здійснені ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1, виданий Солом'янським РУ ГУ МВС України в м. Києві 14.12.2004, адреса: 08853, АДРЕСА_1) документально підтверджені судові витрати у розмірі 1 515,81 грн. (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять гривень 81 копійка) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Київській області (, адреса: 03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок