Справа № 826/14827/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09 січня 2019 року № 826/14827/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» до Одеської митниці Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування рішення й картки,

встановив:

22.09.2016 Приватне акціонерне товариство «Індустріальні та дистрибуційні системи» (ПрАТ «ІДС») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби України (Митниця) про:

- визнання дій Відділу митного оформлення 3 м/п «Іллічівськ» Митниці з коригування митної вартості товару, декларування якого відбувалось відповідно до Вантажної митної декларації №500040403/2015/006332 від 07.12.2015, - протиправними;

- скасування рішення про коригування митної вартості товарів №500040403/2015/000095/2 від 07.12.2015 прийняте Відділом митного оформлення 3 м/п «Іллічівськ» Митниці;

- скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №500040403/2015/006332 від 07.12.2015, складеної Відділом митного оформлення 3 м/п «Іллічівськ» Митниці.

В обґрунтування адміністративного позову зазначило, що 07.12.2015 декларантом ПрАТ «ІДС» подано до Митниці вантажну митну декларацію (ВМД) №500040403/2015/006332 від 07.12.2015, згідно якої надано до митного оформлення товари, митну вартість яких визначено за основним методом визначення митної вартості.

На вимогу відповідача від 07.12.2015 подати додаткові документи, що підтверджують митну вартість товарів, ПрАТ «ІДС» подано витребувані документи, надати які було можливим.

Однак, відповідач не погодився із заявленою ПрАТ «ІДС» митною вартістю товарів та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №500040403/2015/000095/2 від 07.12.2015 та склав картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №500040403/2015/006332 від 07.12.2015.

Обґрунтовуючи протиправність вказаних рішень позивач зазначає, що:

- пов’язаність ПрАТ «ІДС» із продавцем товару, поданого до митного оформлення згідно ВМД №500040403/2015/006332 від 07.12.2015, фактично не вплинула на митну вартість товару, а вимога щодо надання додаткових документів на цій підставі є неправомірною;

- виписка з бухгалтерської документації об’єктивно та банківські документи про оплату товару не могли бути надані позивачем у зв’язку із характером договірних відносин (проведення оплати кожної партії Товару Продавцю протягом 75 днів з моменту митної очистки вантажу в Одесі);

- дані автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) з об’єктивних причин не містить всієї інформації, що стосується суб’єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів та умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати першочергового значення в порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.

Позивач вважає, що надав до митного оформлення достатні документи для перевірки та підтвердження числового значення заявленої ним митної вартості товару, а відповідачем не обґрунтовано необхідності застосування резервного (шостого) методу визначення митної вартості товарів.

Відповідач подав заперечення на адміністративний позов в якому вказав на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ПрАТ «ІДС».

Зокрема, відповідач наголосив, що документи, подані позивачем до митного оформлення для підтвердження заявленої митної вартості товару, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Позивачу запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару. У зв’язку із неподанням позивачем вказаних документів, митна вартість товару була визначена рішенням №500040403/2015/000095/2 від 07.12.2015 із застосуванням резервного методу з огляду на неможливість застосування інших методів визначення митної вартості товару. У рішенні про коригування митної вартості №500040403/2015/000095/2 від 07.12.2015 наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.10.2016 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2018 залучено до участі у справі Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2018 справу прийнято до провадження суддею Чудак О.М. і призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотаннями представників сторін й третьої особи, на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) в редакції від 15.12.2017, ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Так, 15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України, судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

13.01.2015 між ПрАТ «ІДС» та ТОВ «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія) укладено Контракт №СТ20-001/1501 від 13.01.2015 (Контракт) на поставку мінеральної води «Боржомі» в асортименті.

02.03.2015 між ПрАТ «ІДС» та ТОВ «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія) укладено Додаткову угоду №1 від 02.03.2015 до Контракту, якою змінено ціну товару за Контрактом, оскільки ціна товару не завжди є сталою та залежить від різних процесів на ринку цього товару та інших економічних чинників.

07.12.2015 на виконання умов Контракту, ТОВ «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія) поставило партію товару (вода мінеральна «Боржомі», 416160 ПЕТ пляшок по 0.75 л) за цінами відповідно до Контракту з урахуванням укладеної Додаткової угоди №1 до Контракту.

Вказана партія товару ввезена для здійснення митного оформлення в режимі імпорту до Відділу митного оформлення 3 морського порту «Іллічівськ» Митниці.

07.12.2015 з метою здійснення митного оформлення ввезеного в режимі імпорту товару, уповноваженим ПрАТ «ІДС» декларантом - TOB «М енд С форвардінг Ко» подано вантажну митну декларацію №500040403/2015/006332 від 07.12.2015. Вартість товару визначена за ціною договору в загальній сумі 208080 доларів США (0,5 доларів США за ПЕТ пляшку ємністю 0.75 л).

Для підтвердження заявленої митної вартості Товару та визначення її за основним методом, декларантом 07.12.2015 разом із ВМД №500040403/2015/006332 від 07.12.2015 подано митному органу наступні документи:

- некласифікований транспортний (перевізний) документ Вагонна відомість №92207 від 05.12.2015;

- накладні ЦІМ/УМВС №00011336 від 29.11.2015, №00011337 від 29.11.2015, №00011338 від 29.11.2015, №00011339 від 29.11.2015, №00011340 від 29.11.2015, №00011341 від 29.11.2015;

- передатну відомість (документ, який засвідчує факт передання товару/вантажу однією залізницею іншій) №2 від 05.12.2015;

- банківські платіжні документи, що стосуються товару №34 від 09.09.2015, №36 від 22.09.2015, №37 від 25.09.2015, №38 від 06.10.2015, №39 від 09.10.2015, №40 від 13.10.2015, №41 від 21.10.2015, №42 від 22.10.2015, №44 від 26.10.2015, №45 від 28.10.2015, №46 від 03.11.2015, №47 від 12.11.2015, №48 від 16.11.2015, №49 від 18.11.2015, №50 від 20.11.2015, №52 від 25.11.2015, №б/н від 09.09.2015, №б/н від 22.09.2015, №б/н від 25.09.2015, №б/н від 06.10.2015, №б/н від 09.10.2015, №б/н від 13.10.2015, №б/н від 21.10.2015, №б/н від 22.10.2015, №б/н від 26.10.2015, №б/н від 28.10.2015, №б/н від 03.11.2015, №б/н від 12.11.2015, №б/н від 16.11.2015, №б/н від 18.11.2015, №б/н від 20.11.2015, №б/н від 25.11.2015;

- прейскурант (прайс-лист) виробника товару №б/н від 02.03.2015;

- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №11/653 від 04.06.2015;

- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №ОЄ-8/427 від 06.11.2015;

- виписку з бухгалтерських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території №б/н від 22.07.2015;

- розрахунок ціни (калькуляцію) №LТ32-589/1503 від 26.03.2015;

- рахунок-фактуру (інвойс) №GЕ20150422 від 25.11.2015;

- пакувальний лист №б/н до інвойсу GЕ 20150422 від 25.11.2015;

- страховий поліс №00837 від 28.01.2015;

- копію угоди стосовно внесення змін до Відкритого полісу №ІСG/АG 15/026+1 від 04.03.2015;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 02.03.2015, №2 від 10.06.2015, №3 від 12.06.2015;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються №СТ20-001/1501 від 13.01.2015;

- доповнення до внутрішнього договору (контракту) №1 від 19.12.2014;

- договір про надання послуг митного брокера ВШ-126 від 16.05.2014;

- інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару (наявність на товаросупровідних документах відбитку штампу) №2720 від 29.11.2015;

- сертифікат про походження товару форми СТ-1 №GEO 2015 01/004168 від 26.11.2015;

- довіреності №001 від 13.01.2015, №003 від 13.01.2015, №004 від 01.07.2015, №005 від 01.07.2015;

- листи №201/4-15ц від 27.03.2015, №270/4-15ц від 27.04.2015, №LT32-303/1410 від 15.10.2015, №LT32-591/1503 від 27.03.2015;

- копію митної декларації країни відправлення С2811 від 29.11.2015.

07.12.2015 розглянувши вказані документи відповідач повідомив декларанта про необхідність подання додаткових документів на підтвердження митної вартості у зв’язку з тим, що заявлено неповні відомості про митну вартість а саме:

- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію).

Листом від 07.12.2015 №317 декларант подав Митниці:

- інформацію, що стосується відчужуваних оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України з копіями підтверджуючих документів;

- розрахунок ціни (калькуляцію).

Також у вказаному листі декларант повідомив Митницю, що довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам може бути надана виключно організаціями, які мають повноваження на здійснення оціночної діяльності в країні експортері (Грузії), у зв’язку із чим протягом 10 календарних днів таку інформацію неможливо надати. Зазначив, що надіслано запит на отримання відповідних документів.

07.12.2015 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №500040403/2015/000095/2 відповідно до якого визначена митна вартість за ціною договору щодо ідентичних товарів та складає 241372,8 доларів США (0,7733 доларів США за ПЕТ пляшку ємністю 0.75 л), а також склав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №500040403/2015/00101.

З метою випуску товару у вільний обіг позивач врахував митну вартість визначену Митницею та подав ВМД №500040403/2015/006348, згідно якої додатково сплачено платежі до бюджету у сумі - 251945,25 грн, в тому числі мито у розмірі 78732,89 грн та податок на додану вартість у розмірі 173212,36 грн.

Позивач вважає, що відмова Митниці у митному оформленні товару, виходячи із митної вартості вказаної у ВМД №500040403/2015/006332 від 07.12.2015, та подальше коригування його вартості за допомогою резервного методу носять протиправний характер, оскільки позивачем було надано всі необхідні документи для визначення ціни за основним методом. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду із даним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України (МК України).

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 51 МК України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 та 2 якої митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 МК України).

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов’язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов’язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (частина друга статті 52 МК України).

Статтею 53 МК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п’ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об’єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов’язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов’язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов’язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Суд констатує, що ВМД №500040403/2015/006332 подана декларантом позивача 07.12.2015, а оскаржувані рішення Митниці про коригування митної вартості товарів та картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення прийняті 07.12.2015, що свідчить про порушення відповідачем прав позивача шляхом позбавлення можливості останнього подати додаткові документи протягом 10 календарних днів.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов’язаних із продавцем осіб для виконання зобов’язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов’язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов’язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв’язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;

б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;

в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);

г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті....;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов’язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню:

1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання;

2) витрати на транспортування після ввезення;

3) податки, які справляються в Україні.

Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об’єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Визначаючись щодо обґрунтованості доводів Митниці щодо неможливості підтвердження поданими позивачем документами митної вартості товару заявленої у ВМД №500040403/2015/006332 від 07.12.2015, суд виходить з наступного.

Стаття 57 МК України регулює методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, а саме:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Згідно зі статтею 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов’язані між собою особи або хоч і пов’язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов’язковою при її обчисленні.

За приписами частин п’ятої-восьмої статті 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов’язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 59 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Відповідно до частини першої статті 60 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Згідно статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Системний аналіз наведених вище норм МК України дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю.

Судом встановлено, що митним органом митна вартість товарів визначалась шляхом послідовного використання методів та застосовано резервний метод визначення митної вартості товару, оскільки на думку митного органу неможливо застосувати інших методів.

Стверджуючи про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості відповідач зазначає, що ПрАТ «ІДС» та ТОВ «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія) є пов’язаними особами, адже є частинами однієї міжнародної компанії IDS Borjomi International.

З 26.02.2015 почав діяти додатковий імпортний збір на товари, що ввозяться на митну територію України суб’єктами господарювання згідно із Законом України від 28.12.2014 №73- VIII «Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України відповідно до статті XII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року», що призвело до збільшення митних платежів, що повинні бути сплачені до Державного бюджету України суб’єктами господарювання, в тому числі і ПрАТ «ІДС», при ввезенні на митну територію України у митному режимі імпорту, незалежно від країни походження цих товарів та укладених Україною угод (договорів) про вільну торгівлю. Базою оподаткування додатковим імпортним митним збором є митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України, визначена відповідно до положень МК України.

Після початку дії додаткового імпортного зборку на товари, що ввозяться на митну територію України суб’єктами господарювання, майже одразу 02.03.2015 між ТОВ «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія) та ПрАТ «ІДС» укладена додаткова угода №1 до Контракту від 13.01.2015 №СТ20-001/1501, в якій цій ціна товарів та їх митна вартість були зменшені. У додатковій угоді зазначено про те, що у зв’язку із суттєвою девальвацією гривні, зниженням платіжної спроможності позивачів, а також тим, що в країні Покупця (Україні) склалася складана економічна ситуація та товар втрачає свою конкурентоспроможність ціна товару була зменшена. Всі ці причини, по яким вартість товарів була зменшена не пов’язані з економічною ситуацією у країни виробника, зменшенням витрат на виробництво товару виробником, а пов’язані з економічною ситуацією в Україні, тому для конкурентоспроможності ціна товарів була знижена.

Враховуючи викладене, Митниця вважає, що існуючий взаємозв’язок між продавцем вказаного товару ТОВ «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія) та покупцем товару ПрАТ «ІДС» (Україна) вплинув на заявлену декларантом митну вартість, яка була зменшена згідно з додатковою угодою №1 до Контракту від 13.01.2015 №СТ20-001/1501.

Суд зауважує, що за змістом пункту 4 частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, не застосовується лише у тому разі, якщо покупець і продавець пов’язані між собою особи і ці відносини вплинули на ціну товарів.

Змістовний аналіз вказаного пункту дає підстави вважати, що в ситуації коли покупець і продавець є пов’язаними між собою особами у зв’язку із чим продавець надає такому покупцю преференції в порівнянні з іншими (не пов’язаними) покупцями щодо заниження ціни товару, логічним і справедливим є неможливість застосування в такому випадку методу визначення митної вартості за ціною договору, а більш доцільним є зокрема визначення митної вартості за ціною аналогічних товарів.

Позивач не заперечує зв’язок ТОВ «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія). Однак, в даному випадку, суд вважає, що зниження ціни товару згідно з додатковою угодою №1 до Контракту від 13.01.2015 №СТ20-001/1501 викликано не стільки бажанням пов’язаних продавця та покупця занизити суму митних платежів як необхідністю забезпечення конкурентоспроможності товару. При цьому, відповідачем не доведено, що іншим, не пов’язаним із ТОВ «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія), покупцям, аналогічний товар у той самий період реалізовано за цінами вищими ніж для ПрАТ «ІДС».

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 53 МК України у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

За приписами частини 18 статті 58 МК України при продажу товарів між пов’язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант покаже, що така вартість є близькою до вартості однієї з нижчезазначених операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами:

1) вартості операції при продажу непов’язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну;

2) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 62 цього Кодексу;

3) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 63 МК України для визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) за основу береться надана виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформація про їх вартість, яка повинна складатися із сум:

1) вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів. Така інформація повинна базуватися на комерційних рахунках виробника за умови, що такі рахунки сумісні із загальновизнаними принципами бухгалтерського обліку, які застосовуються в країні, де ці товари виробляються;

2) обсягу прибутку та загальних витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно відображається при продажу товарів того ж класу або виду, що й оцінювані товари, які виготовляються виробниками у країні експорту для експорту в Україну;

3) загальних витрат при продажу в Україну з країни вивезення товарів того ж класу або виду, тобто витрат на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, їх транспортування до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрат на страхування цих товарів.

Матеріали справи містять лист виробника товарів №LT32-589/1503 від 26.03.2015 в якому міститься інформація щодо собівартості мінеральної води «Боржомі» у ПЕТ пляшці 0.75 л, витрат на навантаження, розвантаження, упаковку, експортне оформлення, страховку і транспортування товару. Згідно цього листа ціна реалізації мінеральної води «Боржомі» у ПЕТ пляшці 0.75 л на умовах СІР Одеса складає 0,5 доларів США.

Як обґрунтовано зазначає позивач, листом від 07.12.2015 №317 декларант позивача подав Митниці інформацію, що стосується відчужуваних оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України з копіями підтверджуючих документів, а також розрахунок ціни (калькуляцію).

Крім того, в даному листі декларант повідомив Митницю, що довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам може бути надана виключно організаціями, які мають повноваження на здійснення оціночної діяльності в країні експортері (Грузії), у зв’язку із чим протягом 10 календарних днів таку інформацію неможливо надати. Зазначив, що надіслано запит на отримання відповідних документів.

Тобто, навіть якщо вважати обґрунтованими доводи відповідача про те, що існуючий взаємозв’язок між продавцем вказаного товару ТОВ «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія) та покупцем товару ПрАТ «ІДС» вплинув на заявлену декларантом митну вартість, позивачем надано Митниці наявні документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару та можливість її визначення за першим методом.

Також суд враховує, правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 16.12.2014 №21558а14 та згідно якої посилання Митниці на те, що Покупець і Продавець за Контрактом є пов'язаними особами, наслідком чого є заниження митної вартості товарів, є безпідставним, оскільки відповідно до частини дванадцятої статті 58 МК України лише та обставина, що продавець та покупець є пов'язаними між собою особами, сама по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної.

Митному органу необхідно розглядати всі обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця та продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Посилання відповідача на неподання позивачем жодних банківських документів, що підтверджують оплату товару, суд вважає безпідставними, адже згідно пункту 3.1 Контракту від 13.01.2015 №СТ20-001/1501 покупець здійснює повну оплату кожної партії товару продавцю протягом 75 днів з моменту митної очистки вантажу в Одесі.

Оскільки, на час митного оформлення товару згідно ВМД №500040403/2015/006332 від 07.12.2015, попередня оплата за товар не проводилась, жодних банківських документів, що підтверджують оплату товару, не існувало, позивач не міг подати такі документи з об’єктивних причин.

При цьому, суд враховує, що разом із листом від 23.02.2016 №153/4-16ц позивач надіслав Митниці платіжне доручення в іноземній валюті №56 від 14.12.2015 та виписку з бухгалтерської документації, які свідчать про оплату товару, митне оформлення якого відбувалось згідно ВМД №500040403/2015/006348 від 07.12.2015, за ціною 208080 доларів США.

Посилання відповідача на те, що лист від 23.02.2016 №153/4-16ц отримано Митницею після закінчення строків, передбачених частиною восьмою статті 55 МК України, суд не може вважати обґрунтованими, адже такі доводи не підтверджені відповідними доказами.

Доводи відповідача про неможливість встановлення витрат на страхування товару, суд вважає такими, що не можуть свідчити про заниження митної вартості товару, заявленої у ВМД №500040403/2015/006332 від 07.12.2015.

Як визначено умовами пункту 1.1 Контракту №СТ20-001/1501 від 13.01.2015 та пункт 2.1 додаткової угоди від 02.03.2015 №1 поставка здійснюється на умовах СІР Одеса, Західна Україна згідно Інкотермс - 2010.

Відповідно до пункту 6 статті А.3 Інкотермс продавець зобов'язаний за власний рахунок застрахувати вантаж у відповідності з договором купівлі-продажу, на умовах надання права покупцю або іншій особі, що володіє страховим інтересом відносно товару, заявляти вимоги безпосередньо до страховика, а також надати покупцю страховий поліс або інший доказ страхового покриття.

Договір страхування має бути укладений із страховиками або страховою компанією, що користуються доброю репутацією, та, за відсутності прямої домовленості сторін про інше, на умовах мінімального страхового покриття відповідно до Умов страхування вантажів Інституту Лондонських Страховиків або будь-якого подібного зводу правил. Тривалість періоду страхового покриття обумовлюється статтями Б.4 і Б.5.

Поряд з цим, статтею Б4 Інкотермс встановлено обов'язок покупця прийняти поставку товару, як тільки її здійснено у відповідності з статтею А.4, та одержати товар від перевізника в названому місці.

Покупець зобов'язаний нести всі ризики втрати чи пошкодження товару з моменту здійснення його поставки у відповідності зі статтею А.4. У випадку невиконання свого зобов'язання дати повідомлення у відповідності з статтею Б.7, покупець повинен нести всі ризики втрати чи пошкодження товару від настання погодженої сторонами дати чи від дати закінчення періоду, встановленого для поставки, але за умови, що товар був належним чином індивідуалізований за договором, тобто явно відокремлений або іншим чином визначений як товар, що є предметом цього договору.

Умови поставки CIP «Carriage and Insurance Paid to ...» (Фрахт/Перевезення та страхування оплачені до (... назва місця призначення) означають, що продавець має доставити товар названому ним перевізнику. Крім того, продавець зобов'язаний оплатити витрати, пов'язані з перевезенням товару до названого місця призначення. Згідно з умовами CIP на продавця також покладається обов'язок із забезпечення страхування від ризиків втрати та пошкодження товару під час перевезення на користь покупця. Відповідно, продавець укладає договір страхування та сплачує страхові внески.

Таким чином, в разі поставки товару на умовах CIP витрати по страхуванню товару здійснюються продавцем і, відповідно, закладаються ним у контрактну ціну товару.

Страхування товару на умовах поставки CIP не є обов'язком покупця.

При цьому, відповідач не заперечує, що позивачем надано страховий поліс №00837 від 28.01.2015 та угоду до страхового полісу №ICG/AG 15/026+1 від 04.03.2015.

В листі ТОВ «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія) №LT32-591/1503 від 27.03.2015 повідомлено ПрАТ «ІДС», що всі експортні вантажі ТОВ «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія) застраховані під єдиний відкритий страховий поліс на всі стандартні ризики. Окремі партії вважаються застраховані на підставі вказаного єдиного страхового полісу і окремих заявок, які направляються страхувальнику електронною поштою. Бенефіціаром страховки є ТОВ «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія), але при настанні страхового випадку кінцевим бенефіціаром є імпортер.

При цьому, вартість страхування у складі логістичних і транспортних витрат в загальній сумі 0,3184 доларів США зазначена в листі ТОВ «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія) №LT32-589/1503 від 26.03.2015.

З наведеного вбачається, що витрати по страхуванню оцінюваної партії товару, що вже були включені до ціни товару за умовами Контракту, піддаються числовому визначенню та підтвердженні декларантом наданими до митного органу страховим полісом, угодою та листом №LT32-589/1503 від 26.03.2015.

З огляду на зазначені обставини суд переконаний, що надані до митного оформлення документи, в тому числі й додатково надані позивачем, містять достатні відомості на підтвердження заявленої позивачем митної вартості товарів. У зв’язку із цим, суд вважає необґрунтованим висновок відповідача про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товарів для визначення митної вартості товарів ввезених позивачем згідно ВМД №500040403/2015/006332 від 07.12.2015.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності спірних рішень.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За приписами пункту 8 частини першої статті 4 КАС України, позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушуються, створено або створюють перешкоди для реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Порушення вимог Закону діями суб'єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов'язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача в даному випадку є визнання протиправними та скасування рішень, прийнятих контролюючим органом внаслідок коригування митної вартості товару за ВМД №500040403/2015/006332 від 07.12.2015, а саме по собі визнання таких дій протиправними не поновить прав позивача у спірних правовідносинах. Крім того, у відповідача були підстави для проведення консультацій та витребування додаткових документів.

Тому, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування рішень відділу митного оформлення 3 м/п «Іллічівськ» Митниці (про коригування митної вартості товарів №500040403/2015/000095/2 від 07.12.2015 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №500040403/2015/006332 від 07.12.2015). У задоволенні позову в іншій частині необхідно відмовити.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб’єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Встановлено, що позивач звернувся до суду з двома позовними вимогами немайнового характеру та однією позовною вимогою майнового характеру за які сплатив судовий збір у загальному розмірі 6535,18 грн, в тому числі 2756 грн за дві вимоги немайнового характеру та 3779,18 грн – вимогу майнового характеру.

Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд дійшов висновку про задоволення позову в частині задоволення майнової вимоги позивача та однієї немайнової вимоги позивача, останньому підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень судовий збір в сумі 5157,18 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Індустріальні та дистрибуційні системи» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №500040403/2015/000095/2 від 07.12.2015 прийняте Відділом митного оформлення 3 м/п «Іллічівськ» Одеської митниці Державної фіскальної служби.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №500040403/2015/006332 від 07.12.2015, складену Відділом митного оформлення 3 м/п «Іллічівськ» Одеської митниці Державної фіскальної служби.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Одеської митниці Державної фіскальної служби за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Індустріальні та дистрибуційні системи» судові витрати у розмірі 5157,18 грн (п’ять тисяч сто п’ятдесят сім гривень вісімнадцять копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Індустріальні та дистрибуційні системи» (місцезнаходження юридичної особи: 04073, проспект С.Бандери, будинок 5; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 24364528).

Відповідач - Одеська митниця Державної фіскальної служби (місцезнаходження юридичної особи: 65078, Одеська область, місто Одеса, вулиця Гайдара, будинок 21, корпус А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 39441717).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (місцезнаходження юридичної особи: 65023, Одеська область, місто Одеса, вулиця Садова, будинок 1-А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 37607526).

Суддя О.М. Чудак