Справа № 295/635/18
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 295/635/18

Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

21 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира про про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради міста Житомира про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира не 4782,00 грн., які були розраховані та невиплачені до цього часу, а в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, розмір заробітної плати визначається на момент виплати з урахуванням виплат.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12.04.2018 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не з'ясував усі обставини, що мають значення для справи та надав не належну оцінку тим обставинам та доказам, що присутні в матеріалах справи.

Позивач в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Крім того, позивач надав апеляційному суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Разом з тим, у своєму відзиві відповідач просив розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з п.2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги та жоден з учасників справи в судове засідання не з'явився, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Богунського районного суду від 22.12.2014 у справі №295/19061/14-а зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира провести нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік, передбачену ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням проведених виплат.

Постанова набрала законної сили 10.02.2015.

На виконання судового рішення, 27.02.2015 Богунським районним судом м.Житомира було видано виконавчий лист, який був пред'явлений до виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. (а.с.3)

11.10.2017 державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Житомирській області у ВП №53190145 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", так як наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно та кошти боржника, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного судового рішення.

Так, згідно постанови, державним виконавцем встановлено, що згідно розрахунку боржника - Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира стягувачу проведено перерахунок коштів по даному виконавчому документу в сумі 4782,00 грн. Застосувати заходи примусового виконання рішення до боржника неможливо, оскільки він не ухиляється від виконання рішення суду і виконує рішення суду в межах наданих повноважень. Згідно ст.2 Закону України "Про джерела фінансування органів державної влади", органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування в межах, передбачених Законом України "Про державний бюджет України на відповідний рік", боржник не є власником коштів майна. Статтею 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що рішення про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування коштів в установленому КМУ порядку. Таким чином державні виконавці позбавлені можливості проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами, за якими боржниками є державні органи, а тому виникли обставини, що виключають можливість подальшого виконання рішення суду органами державної виконавчої служби, тому виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу на підставі п.9 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивач зазначає, що кошти у сумі 4782,00 грн. на даний час не виплачені. А тому, відповідач повинен йому сплатити 18500,00 грн., що складає 5 розмірів мінімальних заробітних плат станом на день виплати.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок стосовно перерахунку позивачу щорічної допомоги на 2014 рік відповідачем виконано, спір на даний час стосовно перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік вирішено, порушене право позивача захищене. Крім того, суд першої інстанції зазначає, що позивач фактично оспорює невиконання судового рішення, оскільки, кошти, що нараховані відповідачем, на даний час не виплачені. З тексту первісної позовної заяви слідує, що позивач хоче змінити спосіб і порядок виконання рішення Богунського районного суду м.Житомира (на невиконання якого відповідачем вказує позивач) у виконавчому провадженні з виконавчого листа №295/19061/14-а, тому, він повинен звернутися з відповідною заявою в порядку виконання судового рішення до Богунського районного суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Приймаючи вищезазначені постанови КМУ порушив Конституцію України, звузив зміст існуючих прав і свобод громадянина.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII.

За приписами абзацу сьомого частини четвертої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 №230/96-ВР, щорічна допомога на оздоровлення інвалідам I і II групи виплачується у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Водночас, положенням статті 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що виплати, передбачені статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з п.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян, визначено, що метою і особливістю Закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій.

Як зазначалось вище, постановою Богунського районного суду від 22.12.2014 у справі №295/19061/14-а вирішено питання щодо нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення позивачу у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат в розмірі 4782,00 грн.

Постановою від 11.10.2017 державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Житомирській області у ВП №53190145 про повернення виконавчого документа стягувачу Управлінням праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира позивачу проведено перерахунок коштів по виконавчому документу в сумі 4782,00 грн., згідно розрахунку.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, свій обов'язок стосовно перерахунку позивачу щорічної допомоги на 2014 рік відповідачем виконано, спір на даний час стосовно перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік вирішено, порушене право позивача захищене.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не вбачає можливості в повторному перегляді спору з тих самих підстав, який вже було вирішено.

Крім того, стосовно виплати позивачу суми в розмірі 18 500 грн., колегія суддів зазначає, що прийнявши б дане рішення суд змінив би рішення Богунського районного суду м.Житомира, яке набрало законної сили. А також, суд апеляційної інстанції зазначає, що нарахування та виплата в даному випадку є невід'ємними складовими однієї вимоги. Тим паче, в рішенні Богунського районного суду м.Житомира від 22.12.2014, вирішувалось питання нарахування і виплатити різниці недоплаченої щорічна допомога на оздоровлення.

Враховуючи вище зазначене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правомірне рішення зазначивши, що перерахунок відповідачем був проведений на виконання судового рішення та в межах заявлених вимог за 2014 рік, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої на 2014 рік, та своїми позовними вимогами позивач хоче змінити спосіб і порядок виконання рішення Богунського районного суду м.Житомира у виконавчому провадженні з виконавчого листа №295/19061/14-а.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г. Полотнянко Ю.П.