Справа № 1440/1838/18
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

27 грудня 2018 р.справа № 1440/1838/18
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., за участю секретаря судового засідання Кафанової Г.Г.,

представника позивача: Малетич Л.М.,

представника відповідача: Протасевич В.С.

у спрощеному позовному провадженні із повідомленням учасників справи, у відкритому судовому засіданні, розглянув адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Альянс", вул. Промислова, 8, корп. А, с. Костянтинівка, Арбузинський район, Миколаївська область, 55340

до відповідачаГоловного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

проскасування податкового повідомлення-рішення від 04.05.18 р. № 5

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс" (надалі - позивач або Товариство) звернулось із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (надалі - відповідач або ГУ ДФС), в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 4 травня 2018 р. № 5, яким позивачу нарахований штраф за затримку сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість (надалі - ПДВ) в розмірі 11 807,59 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач протиправно не розглянув його заперечення на акт перевірки, які своєчасно надіслані на адресу ГУ ДФС. Також, позивач зазначив, що списання коштів з його рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ можливо тільки на підставі рішення суду про стягнення коштів, що прямо передбачено Порядком формування та надсилання реєстру платників податків для перерахування коштів до бюджету в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість в умовах дії системи електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 13 листопада 2015 р. № 1009 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 грудня 2015 р. за № 1523/27968 (надалі - Порядок № 1009). Позивач наголошує на тому, що ГУ ДФС не зверталось до суду із вимогами про стягнення з Товариства коштів, а тому їх списання з його електронного рахунку протиправне.

Відповідач адміністративний позов не визнав і просив в його задоволенні відмовити. Ним вказано на те, що заперечення позивача отримані вже після закінчення строку на їх подання, а тому відсутні підстави для їх розгляду. По суті виявленого за позивачем порушення зазначено, що Товариство має узгоджений податковий борг, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення, законність якого підтверджена судом, а також позивачем у декларації самостійно визначений ПДВ. У зв'язку із наявністю податкового боргу, з електронного рахунку Товариства були списані кошти на погашення заборгованості в порядку її виникнення, а самостійно визначене позивачем у декларації зобов'язання залишилось не погашеним, на підставі чого позивачу і нарахований штраф (а. с. 60-62).

Справа розглянута у спрощеному позовному провадженні із повідомленням учасників справи. В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи і заперечення, викладені в процесуальних заявах.

Судом встановлені наступні обставини, яким він надає таку правову оцінку.

12 квітня 2018 р. відповідач провів камеральну перевірку своєчасності сплати та подання платіжних доручень до установ банків на перерахування належних до сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), результати якої оформлені актом № 2244/14-29-12-05-06/3241433 (надалі - Акт перевірки) (а. с. 65-66).

Актом перевірки зафіксовано порушення позивачем ст. 57 п. 57.1., ст. 203 п. 203.2. Податкового кодексу України (надалі - ПК України).

Так, 20 січня 2016 р. позивач подав податкову декларацію з ПДВ за грудень 2015 р., в якій самостійно визначив податкове зобов'язання з цього податку в сумі 234 417,0 грн. Граничний термін сплати ПДВ наступав 30 січня 2016 р., але позивач на цю дату зобов'язання не сплатив, що і стало підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Позивач отримав Акт перевірки 17 квітня 2018 р., що підтверджуєтеся записом на самому Акті і не погодившись із його висновками, засобами поштового зв'язку 24 квітня 2018 р. подав заперечення (а. с. 25-29).

15 травня 2018 р. відповідач надіслав позивачу лист, яким повідомив останнього, що його заперечення на Акт перевірки фактично отримані лише 3 травня 2018 р., тоді як кінцевий строк для їх подання, передбачений ст. 86 п. 86.7. ПК України, сплинув 25 квітня 2018 р., а тому заперечення не підлягають розгляду (а. с. 30-31).

Як визначено вищенаведеною нормою, у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п'яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

Фактично спір між сторонами з даного приводу зводиться до того, чи можливо вважати заперечення позивача своєчасно поданими, у розумінні вищенаведених приписів ПК України - позивач вважає, що так як заперечення здані на пошту 24 квітня, а останнім днем їх подання є 25 квітня, то він своєчасно подав заперечення, тоді як відповідач вважає, що так як заперечення фактично отримані ним 3 травня, то вони подані поза межами 5-денного строку, встановленого ст. 86 п. 86.7. ПК України.

Трактування відповідача суд вважає помилковими. Так, відповідно до ст. 42 п. 42.2. ПК України, яка регламентує листування платників податків та контролюючих органів, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Таким чином, для того щоб документи були належним чином врученими, достатньо факту їх надіслання. Позивач надіслав (здав на пошту) заперечення на Акт перевірки своєчасно, а тому відповідач протиправно не розглянув їх по суті.

4 травня 2018 р. відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 5, яким Товариству нарахований штраф за затримку сплати грошового зобов'язання з ПДВ (а. с. 67).

Відповідно до пояснень ГУ ДФС, станом на 1 січня 2016 р., позивач мав заборгованість із сплати ПДВ в розмірі 118 075,90 грн., яка виникла за рахунок грошового зобов'язання, визначеного позивачу податковим повідомленням-рішенням від 12 листопада 2014 р. № , яке було предметом оскарження в суді (справа № 814/3687/14) і після судового оскарження, набуло статусу узгодженого.

У грудні 2015 р. Товариство самостійно задекларувало до сплати ПДВ в розмірі 234 417,0 грн.

Стаття 87 п. 87.9. ПК України передбачає, що разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

26 січня 2018 р. з електронного рахунку позивача відбулось списання коштів, які, відповідно до вищенаведених приписів ПК України, в першу чергу були спрямовані на погашення податкового борг в розмірі 118 075,90 грн. за податковим повідомленням-рішенням від 12 листопада 2014 р. № , а з залишку коштів частково погашене самостійно визначене Товариством зобов'язання з ПДВ за грудень 2015 р., в розмірі 234 417,0 грн. (234 417-118 075,90=116 341,10).

Той факт, що позивач сплатив самостійно визначене у декларації з ПДВ зобов'язання із порушенням строків, останнім з яких було 30 січня 2016 р., свідчить і платіжне доручення № 362, датоване 25 лютого 2016 р. (а. с. 51).

Таким чином, відповідач вірно виходив з того, що позивач порушив строки сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання із ПДВ на 26 днів (1 день січня і 25 днів лютого).

Стаття 126 п. 126.1. ПК України передбачає, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах - при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Посилання позивача на Порядок № 1009, яким передбачено перерахунок коштів з рахунків відкритих у системі електронного адміністрування ПДВ до бюджету в рахунок погашення податкового боргу з цього податку, тільки на підставі судового рішення про стягнення коштів, судом не приймається до уваги, так як цей Порядок покликаний координувати діяльність фіскальної служби і органів казначейства, а право на списання коштів відповідачу надано ст. 87 п. 87.9. ПК України, яка не вимагає від ГУ ДФС отримання судового рішення і є нормативним актом вищої юридичної сили.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу не присуджуються.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс" (вул. Промислова, 8, корп. А, с. Костянтинівка, Арбузинський район, Миколаївська область, 55340, ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) про скасування податкового повідомлення-рішення від 4 травня 2018 р. № 5, відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз