Справа № 826/16518/17
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року № 826/16518/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ДЕРЕМЕЗНА-АГРО»
доМіністерства юстиції України, Головного спеціаліста Департаменту Державної реєстрації Міністерства юстиції України Сторчача Сергія Петровича, Головного спеціаліста Департаменту Державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригіна Олександра Валерійовича
треті особиОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
про визнання протиправними та скасування наказів в частині, скасування рішення в частині скасування іншого речового права та скасування записів про скасування державної реєстрації іншого речового права,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕРЕМЕЗНА-АГРО» (далі по тексту - позивач, ТОВ «ДЕРЕМЕЗНА-АГРО») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач-1), Головного спеціаліста Департаменту Державної реєстрації Міністерства юстиції України Сторчача Сергія Петровича (далі по тексту - відповідач-2), Головного спеціаліста Департаменту Державної реєстрації Міністерства юстиції України Чекригіна Олександра Валерійовича (далі по тексту - відповідач-3), треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №1977/5 від 20 червня 2017 року в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 січня 2015 року №18890003, прийнятого державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Куліковим Д.Б., від 06 жовтня 2015 року №25085386, прийнятого державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції Київської області Гвоздь С.М., від 10 серпня 2015 року № 23549344, прийняте державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції Київської області Самсон Т.В.;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №3758/5 від 23 листопада 2017 року, в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 грудня 2015 року №27336933, №27336494, №27336968, від 20 січня 2015 року №18741398, №18722758, прийняті державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В., від 10 серпня 2015 року №23545024, №23545330, прийняті державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Борискевичем М.І., від 10 жовтня 2014 року №16376543, прийнятого державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Петриком Д.О.;

- скасувати рішення ОСОБА_19, Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України, №35776855 від 20 червня 2017 року, в частині скасування іншого речового права №11501190 від 01 жовтня 2015 року, № 10746441 від 07 серпня 2015 року, №8513107 (спеціальний розділ) від 24 січня 2015 року;

- скасувати рішення Чекригіна Олександра Валерійовича, Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України, №38334178 від 24 листопада 2017 року, в частині скасування іншого речового права №10745660 (спеціальний розділ) від 07 серпня 2015 року, № 10745452 від 07 серпня 2015 року, №12812173 (спеціальний розділ) від 21 грудня 2015 року, №12811702 (спеціальний розділ) від 21 грудня 2015 року, №12822618 (спеціальний розділ) від 21 грудня 2015 року; № 8431466 (спеціальний розділ) 17 січня 2015 року, №8440113 (спеціальний розділ) від 17 січня 2015 року, №7283001 (спеціальний розділ) 10 жовтня 2014 року;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про скасування державної реєстрації іншого речового права №11501190 від 01 жовтня 2015 року, №10746441 від 07 серпня 2015 року, № 8513107 (спеціальний розділ) від 24 січня 2015 року, внесені на підставі рішення ОСОБА_19, Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України, № 35776855 від 20 червня 2017 року;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про скасування державної реєстрації іншого речового права №10745660 (спеціальний розділ) від 07 серпня 2015 року, № 10745452 від 07 серпня 2015 року, №12812173 (спеціальний розділ) від 21 грудня 2015 року, № 12811702 (спеціальний розділ) від 21 грудня 2015 року, № 12822618 (спеціальний розділ) від 21 грудня 2015 року, №8431466 (спеціальний розділ) 17 січня 2015 року, №8440113 (спеціальний розділ) від 17 січня 2015 року, №7283001 (спеціальний розділ) 10 жовтня 2014 року, внесені на підставі рішення ОСОБА_8, Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України, №38334178 від 24 листопада 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що скаржниками ОСОБА_20, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11 не було дотримано вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо строків подання скарги до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України, адже скаржники задовго до подання колективної скарги знали або могли дізнатися про існування оскаржуваних рішень державних реєстраторів. При цьому, на думку позивача, суб'єктом розгляду скарги та Комісією не було надано належної оцінки вказаним фактам.

За переконанням позивача, Комісією та суб'єктом розгляду скарги не було дотримано вимог законодавства для встановлення дати порушених прав скаржників, а отже порушено порядок розгляду скарг в частині встановлення факту дотримання скаржниками строку подання скарг.

Крім того позивач, посилаючись на вимоги статті 58 Конституції України, зазначив, що на момент прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, питання щодо яких вирішено оскаржуваними наказами, відповідач не мав відповідних повноважень на скасування цих рішень.

Також представник позивача стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕРЕМЕЗНА-АГРО» не повідомлялось про час та місце розгляду скарги від 06 червня 2017 року у встановлений спосіб, що позбавило позивача як зацікавлену особу, отримавши таке повідомлення, одержати всі необхідні матеріали, належним чином підготуватись, надати Комісії свої пояснення та бути присутнім при розгляді скарги.

Додатково представник позивача звернув увагу на те, що оскаржувані накази всупереч вимог пункту 10 розділу ІІІ Положення №37/5 підписаний не Міністром юстиції України, його першим заступником або заступником Міністра з питань державної реєстрації, а заступником Міністра з питань виконавчої служби, тобто неуповноваженою на це посадовою особою.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що оскаржувані накази є правомірними та такими, що прийняті з урахуванням всіх обставин справи, оскільки оскаржувані скаржниками рішення та дії державних реєстраторів щодо проведення державної реєстрації права оренди земельних ділянок були такими, що не відповідають вимогам, встановленим законодавством у сфері державної реєстрації, у результаті яких право оренди було зареєстровано зокрема і за Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕРЕМЕЗНА-АГРО».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 02 травня 2018 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, представник відповідача-1 заперечував проти задоволення адміністративного позову в повному обсязі. Представники відповідача-2 та відповідача-3, а також треті особи в судове засідання, як і в підготовче засідання, не з'явилися, хоча про дату, час та місце проведення розгляду справи повідомлялись належним чином.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

07 червня 2017 року до Міністерства юстиції України (Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України) надійшла колективна скарга на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, у якій заявники просили скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27558528 від 26 грудня 2015 року; індексний номер 27563563 від 26 грудня 2015 року; індексний номер 27557957 від 26 грудня 2015 року; індексний номер 32534532 від 24 листопада 2016 року; індексний номер 26650875 від 01 грудня 2015 року; індексний номер 26601644 від 30 листопада 2015 року; індексний номер 18516904 від 05 січня 2015 року; індексний номер 27547127 від 26 грудня 2015 року; індексний номер 26797494 від 06 грудня 2015 року; індексний номер 26631182 від 01 грудня 2015 року; індексний номер 26813468 від 07 грудня 2015 року; індексний номер 27549433 від 26 грудня 2015 року; індексний номер 27560555 від 26 грудня 2015 року; індексний номер 27560307 від 26 грудня 2015 року; індексний номер 26736310 від 03 грудня 2015 року; індексний номер 17647464 від 02 грудня 2014 року; індексний номер 17767712 від 05 грудня 2014 року; індексний номер 17644881 від 02 грудня 2014 року; індексний номер 17884014 від 10 грудня 2014 року; індексний номер 26606885 від 30 листопада 2015 року; індексний номер 26808865 від 07 грудня 2015 року; індексний номер 26628301 від 01 грудня 2015 року; індексний номер 35002376 від 28 квітня 2017 року; індексний номер 26748835 від 04 грудня 2015 року; індексний номер 26823629 від 07 грудня 2015 року; індексний номер 34687551 від 08 квітня 2017 року; індексний номер 18890003 від 27 січня 2015 року; індексний номер 26621979 від 01 грудня 2015 року; індексний номер 25964642 від 09 листопада 2015 року; індексний номер 27090841 від 15 грудня 2015 року; індексний номер 25085386 від 06 жовтня 2015 року; індексний номер 23549344 від 10 серпня 2015 року; індексний номер 28881407 від 23 березня 2016 року; індексний номер 28159945 від 10 лютого 2016 року; індексний номер 35002707 від 28 квітня 2017 року; 26825260 від 07 грудня 2015 року.

Вказана колективна скарга мотивована тим, що:

- положеннями договорів оренди земельних ділянок встановлено грошовий спосіб розрахунку як основний, однак не визначено ні форм такого способу розрахунків, ні порядку;

- зі змісту норм чинного законодавства випливає, що виконання орендарем обов'язку дотримання меж земельної ділянки нерозривно пов'язане з передачею йому межових знаків відповідним актом, що є одним із заходів землеустрою. Відтак, ухилення від складання сторонами договорів оренди земельної ділянки акту прийому-передачі межових знаків на зберігання при укладенні таких договорів є порушенням вимог статті 55 Закону України «Про землеустрій», що свідчить про їх невідповідність вимогам даного Закону;

- отримання скаржниками земельних ділянок у власність відбувалось у період, коли розроблення проекту відведення земельної ділянки було обов'язковим елементом процедури отримання земельної ділянки у власність. Таким чином, проект відведення земельних ділянок, які становлять предмет договорів оренди, реєстрація яких оскаржується, є невід'ємною частиною таких договорів, поряд з іншими документами, зазначеними у статті 15 Закону України «Про оренду землі»;

- у договорах оренди земельних ділянок, укладених до 05 квітня 2015 року, реєстрація яких оскаржується, відсутня одна з істотних умов (цільове призначення ділянок, які надаються в оренду), що свідчить про їх невідповідність вимогам абзацу 5 частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі».

За результатами розгляду вказаної колективної скарги від 06 червня 2017 року Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації складено висновок, яким задоволено колективну скаргу у повному обсязі; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 грудня 2015 року №№27558528, 27563563, 27557957, від 24 листопада 2016 року №32534532, від 01 грудня 2015 року №26650875, від 30 листопада 2015 року №26601644, від 26 грудня 2015 року №27547127, від 06 грудня 2015 року №26797494, від 01 грудня 2015 року №26631182, від 07 грудня 2015 року №26813468, від 26 грудня 2015 року №27549433, від 26 грудня 2015 року №27560555, від 26 грудня 2015 року №27560307, від 03 грудня 2015 року №26736310, від 30 листопада 2015 року №26606885, від 07 грудня 2015 року №26808865, від 01 грудня 2015 року №26628301, від 04 грудня 2015 року №26748835, від 07 грудня 2015 року №26823629, від 07 грудня 2015 року №26825260, прийняті державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_21, від 05 січня 2015 року №26823629, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_22, від 02 грудня 2014 року №17647464, від 05 грудня 2014 року №17767712, від 02 грудня 2014 року №17644881, від 10 грудня 2014 року №17884014, прийняті державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_23, від 27 січня 2015 року №1889003, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Куліковим Д.Б., від 06 жовтня 2015 року №25085386, прийняте державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Гвоздь С.М., від 10 серпня 2015 року №23549344, прийняте державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Самсон Т.В., від 01 грудня 2015 року №26621979, від 15 грудня 2015 року №27090841, від 09 липня 2015 року №25964642, прийняті державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_24, від 10 лютого 2016 року №28159945, прийняте державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_25, від 23 березня 2016 року №28881407, прийняте державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Набоком В.М.; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 квітня 2017 року №35002376, прийняте державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_21, та внести запис про скасування запису №20208328 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 квітня 2017 року №35002707, прийняте державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_21, та внести запис про скасування запису №20208861 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08 квітня 2017 року №34687551, прийняте державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_26, та внести запис про скасування запису №19879933 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі вказаного висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 20 червня 2017 року, Міністерством юстиції України видано наказ від 20 червня 2017 року №1977/5, яким, зокрема, скасоване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 січня 2015 року №1889003, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Куліковим Д.Б., від 06 жовтня 2015 року №25085386, прийняте державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Гвоздь С.М., від 10 серпня 2015 року №23549344, прийняте державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Самсон Т.В.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 19 жовтня 2017 року до Міністерства юстиції України подано колективну скаргу на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, у якій заявники просили скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 14245837 від 02 квітня 2016 року, індексний номер 12872297 від 19 грудня 2015 року, індексний номер 17322346 від 03 листопада 2016 року, індексний номер 14243066 від 02 квітня 2016 року, індексний номер 17750420 від 28 листопада 2016 року, індексний номер 17164972 від 27 жовтня 2016 року, індексний номер 17165941 від 27 жовтня 2016 року, індексний номер 18134829 від 15 грудня 2016 року, індексний номер 18143543 від 15 грудня 2016 року, індексний номер 17165743 від 27 жовтня 2016 року, індексний номер 17165877 від 27 жовтня 2016 року, індексний номер 17322108 від 03 листопада 2016 року, індексний номер 14242992 від 02 квітня 2016 року, індексний номер 17623950 від 21 листопада 2016 року; індексний номер 17753926 від 28 листопада 2016 року, індексний номер 17727100 від 24 листопада 2016 року, індексний номер 16998606 від 17 жовтня 2016 року, індексний номер 10878063 від 17 серпня 2015 року, індексний номер 17487645 від 10 листопада 2016 року, індексний номер 17468640 від 10 листопада 2016 року, індексний номер 17136149 від 24 жовтня 2016 року, індексний номер 17791711 від 29 листопада 2016 року, індексний номер 16454039 від 15 вересня 2016 року, індексний номер 13207624 від 04 квітня 2016 року, індексний номер 12822618 від 21 грудня 2015 року, індексний номер 12812173 від 21 грудня 2015 року, індексний номер 12811702 від 21 грудня 2015 року, індексний номер від 10745452 від 07 серпня 2015 року, індексний номер 21292325 від 07 серпня 2015 року, індексний номер 22236247 від 18 серпня 2015 року, індексний номер 18867776 від 10 лютого 2016 року, індексний номер 18866756 від 25 лютого 2016 року, індексний номер 7283001 від 10 жовтня 2014 року, індексний номер 8440113 від 17 січня 2015 року, індексний номер 8431466 від 17 січня 2015 року, індексний номер 11962777 від 07 листопада 2015 року, індексний номер 20463787 від 15 травня 2017 року, індексний номер 20484550 від 07 серпня 2015 року, індексний номер 12300829 від 28 листопада 2015 року, індексний номер 17322416 від 03 листопада 2016 року.

Вказана колективна скарга мотивована тим, що:

- положеннями договорів оренди земельних ділянок встановлено грошовий спосіб розрахунку як основний, однак не визначено ні форм такого способу розрахунків, ні порядку;

- зі змісту норм чинного законодавства випливає, що виконання орендарем обов'язку дотримання меж земельної ділянки нерозривно пов'язане з передачею йому межових знаків відповідним актом, що є одним із заходів землеустрою. Відтак, ухилення від складання сторонами договорів оренди земельної ділянки акту прийому-передачі межових знаків на зберігання при укладенні таких договорів є порушенням вимог статті 55 Закону України «Про землеустрій», що свідчить про їх невідповідність вимогам даного Закону;

- отримання скаржниками земельних ділянок у власність відбувалось у період, коли розроблення проекту відведення земельної ділянки було обов'язковим елементом процедури отримання земельної ділянки у власність. Таким чином, проект відведення земельних ділянок, які становлять предмет договорів оренди, реєстрація яких оскаржується, є невід'ємною частиною таких договорів, поряд з іншими документами, зазначеними у статті 15 Закону України «Про оренду землі».

- у договорах оренди земельних ділянок, укладених до 05 квітня 2015 року, реєстрація яких оскаржується, відсутня одна з істотних умов (цільове призначення ділянок, які надаються в оренду), що свідчить про їх невідповідність вимогам абзацу 5 частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі».

За результатами розгляду даної колективної скарги Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації 16 листопада 2017 року склала висновок, яким скаргу задовольнила частково, скасувавши рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:

- від 19 квітня 2016 року №29323873, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області ОСОБА_27;

- від 21 грудня 2015 року №27336845, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.;

- від 08 листопада 2016 року №32272034, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 07 листопада 2016 року №32260283, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 19 квітня 2016 року №29323014, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 01 грудня 2016 року №32661847, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 29 жовтня 2016 року №32114625, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 29 жовтня 2016 року №32115515, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 19 грудня 2016 року №33021420, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 20 грудня 2016 року №33029444, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 29 жовтня 2016 року №32115359, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 29 жовтня 2016 року №32115469, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 07 листопада 2016 року №32260072, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 19 квітня 2016 року №29322321, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області ОСОБА_27;

- від 24 листопада 2016 року №32543509, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 01 грудня 2016 року №32665284, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 30 листопада 2016 року №32639787, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 20 жовтня 2016 року №31959023, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 20 серпня 2015 року №23801859, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.;

- від 17 листопада 2016 року №32414727, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 17 листопада 2016 року №32396497, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 27 жовтня 2016 року №32088438, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 02 грудня 2016 року №32700636, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 19 вересня 2016 року №31449193, прийняте державним реєстратором Київської обласної філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_28;

- від 10 лютого 2016 року №28159466, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.;

- 21 грудня 2015 року №27336933, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.;

- 21 грудня 2015 року №27336494, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.;

- від 21 грудня 2015 року №27336968, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.;

- від 10 серпня 2015 року №23545024, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Борискевичем М.І.;

- від 08 липня 2017 року №36047717, прийняте державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_29;

- від 08 вересня 2017 року №36979354, прийняте державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_29;

- від 06 лютого 2017 року №3371949, прийняте державним реєстратором Обухівської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_30;

- від 16 лютого 2016 року №28267480, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.;

- від 02 березня 2016 року №28542803, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.;

- від 06 лютого 2017 року №33718533, прийняте державним реєстратором Обухівської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_30;

- від 10 жовтня 2014 року №16376543, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 20 січня 2015 року №18741398, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.;

- від 20 січня 2015 року №18722758, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.;

- від 09 листопада 2015 року №25968424, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_31;

- від 18 травня 2017 року №35244117, прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» ОСОБА_32;

- від 19 травня 2017 року №35264225, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_33;

- від 01 грудня 2015 року №26620811, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.;

- від 07 листопада 2016 року №32260331, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.;

- від 10 серпня 2015 року №23545330, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Борискевичем М.І.;

- від 21 серпня 2015 року №23855009, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.;

- від 10 серпня 2015 року №23546518, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.

На підставі висновків Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 16 листопада 2017 року, Міністерством юстиції України 23 листопада 2017 року прийнято наказ №3758/5, яким зокрема, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: від 21 грудня 2015 року №27336933, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.; від 21 грудня 2015 року №27336494, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.; від 21 грудня 2015 року №27336968, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.; від 10 серпня 2015 року №23545024, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Борискевичем М.І.; від 10 жовтня 2014 року №16376543, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Петриком Д.О.; від 20 січня 2015 року №18741398, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.; від 20 січня 2015 року №18722758, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.; від 10 серпня 2015 року №23545330, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Борискевичем М.І.

Незгода позивача із наказами Міністерства юстиції України в наведених вище частинах зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Основні засади утворення та організації діяльності органів виконавчої влади врегульовано Законом України «Про центральні органи виконавчої влади».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України. Організація, повноваження і порядок діяльності міністерств, інших центральних органів виконавчої влади визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України. Положення про міністерства, інші центральні органи виконавчої влади затверджує Кабінет Міністрів України.

Статтею 16 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачено, що центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції.

Діяльність центральних органів виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів згідно із законодавством.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» основними завданнями центральних органів виконавчої влади є:

1) надання адміністративних послуг;

2) здійснення державного нагляду (контролю);

3) управління об'єктами державної власності;

4) внесення пропозицій щодо забезпечення формування державної політики на розгляд міністрів, які спрямовують та координують їх діяльність;

5) здійснення інших завдань, визначених законами України.

Центральні органи виконавчої влади можуть здійснювати одне або кілька визначених частиною першою цієї статті завдань.

У разі якщо більшість функцій центрального органу виконавчої влади складають функції з надання адміністративних послуг фізичним і юридичним особам, центральний орган виконавчої влади утворюється як служба.

У разі якщо більшість функцій центрального органу виконавчої влади складають функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління, центральний орган виконавчої влади утворюється як агентство.

У разі якщо більшість функцій центрального органу виконавчої влади складають контрольно-наглядові функції за дотриманням державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, юридичними та фізичними особами актів законодавства, центральний орган виконавчої влади утворюється як інспекція.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228 (далі по тексту - Положення №228), Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство юстиції України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Пунктом 10 Положення № 228 визначено, що Мін'юст у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням.

Спеціальним законом, що визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення виконання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-VI (далі по тексту - Закон України від 01 липня 2004 року № 1952-IV в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень).

Окрім того, правові засади та процедура державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулювалось також Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень), а також Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень).

Відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-VI державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Частиною 1 статті 4 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-VI передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-VI систему органів у сфері державної реєстрації становлять:

1) Міністерство юстиції України;

2) інші суб'єкти державної реєстрації.

Частиною 2 статті 5 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-VI визначено, що до повноважень Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації належить, зокрема: розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України та прийняття обов'язкових до виконання суб'єктами державної реєстрації рішень, передбачених цим Законом.

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру (частина 1 статті Закону України від 01 липня 2004 року №1952-VI).

Відповідно до частини 3 статті 10 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-VI державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Статтею 18 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-VI передбачено проведення державної реєстрації прав.

Так, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (частина 4 статті 18 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-VI).

Відповідно до статті 23 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-VI розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках:

1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством;

2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частини третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав.

Державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника.

Окрім того, згідно з частинами 1 та 2 статті 24 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-VI, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Державний реєстратор, до якого з метою вчинення правочину щодо відчуження у будь-який спосіб майна звернувся заявник, внесений на день звернення до Єдиного реєстру боржників, зобов'язаний в день звернення заявника повідомити зазначений в Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця про звернення заявника із зазначенням майна щодо відчуження якого звернувся заявник.

Статтею 37 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-VI передбачено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги, зокрема, на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

У разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть подовжити строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги;

б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

д) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо:

1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п'ятою цієї статті;

2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується;

3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін;

4) наявна інформація про судове провадження у зв'язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав;

5) є рішення цього органу з того самого питання;

6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника;

7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень;

8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги;

9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу;

10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до пункту 2 Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2016 року №37/5, Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Міністерстві юстиції України, що в межах повноважень, визначених Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємств та громадських формувань», Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128 (далі по тексту - Порядок №1128), забезпечує розгляд скарг у сфері державної реєстрації.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 1128, під час розгляду скарги по суті Комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує:

1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження;

2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах;

3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора);

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду (пункт 9 Порядку № 1128).

Відповідно до пункту 10 Порядку № 1128 суб'єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі);

2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін'юсту;

3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах, що додаються до скарги).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу листом від 16 червня 2017 року №4/КО-15745/19К направлено копію колективної скарги та зазначено, що повідомлення про дату, час та місце розгляду скарги Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації буде опубліковано у підрозділі «Засідання Комісії» розділу «Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації» рубрики «Послуги» на сайті Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України за посилання з офіційного сайту Мін'юсту.

Крім того, листом від 01 листопада 2017 року №10/31315-0-33-17/19К Міністерство юстиції України надіслало на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Деремезна-Арго» копію колективної скарги від 19 жовтня 2017 року та повідомило, що про дату, час та місце розгляду скарги Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації буде опубліковано у підрозділі «Засідання Комісії» розділу «Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації» рубрики «Послуги» на сайті Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України за посилання з офіційного сайту Мін'юсту.

Наведені обставини спростовують доводи позивача стосовно неповідомлення його про дату, час та місце розгляду колективних скарг, за результатами розгляду яких прийнято оскаржувані накази.

Згідно з пунктом 11 Порядку №1128, копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

У разі повідомлення скаржником та/або його представником, іншими особами, які беруть участь у розгляді скарги по суті, про наявність судового спору між тими самими сторонами, з того ж предмета, з тих же підстав, про які зазначено у скарзі, ними надається копія відповідного рішення суду на засідання комісії.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 1128 за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Пунктом 14 Порядку № 1128 передбачено, що висновок комісії, на підставі якого суб'єктом розгляду скарги приймається рішення про задоволення скарги, обов'язково містить інформацію про те, що:

1) рішення, дії або бездіяльність суб'єкта оскарження не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації;

2) скарга підлягає задоволенню в повному обсязі чи частково (з обов'язковим зазначенням у якій частині) шляхом прийняття суб'єктом розгляду скарги рішень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктом 2 частини шостої статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (стаття 228 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 124 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних в скаргах рішень), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З аналізу наведених норм вбачається, що визнання правочину недійсним належить до компетенції суду, в той час як Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення, дію або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Міністерства юстиції України в межах Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та приймає мотивоване рішення щодо скасування рішення державного реєстратора, яке було прийнято з порушенням вимог законодавства у сфері державної реєстрації.

Комісія не наділена повноваженнями щодо визнання документів, на підставі яких було проведено ту чи іншу реєстраційну дію, недійсними.

Таким чином, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність уже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

Аналогічного змісту позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 29 вересня 2015 року у справі № 21-760а15.

З матеріалів доданих до справи вбачається, що Міністерством юстиції України прийнято рішення про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 січня 2015 року №18890003, прийнятого державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Куліковим Д.Б., від 06 жовтня 2015 року №25085386, прийнятого державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції Київської області Гвоздь С.М., від 10 серпня 2015 року № 23549344, прийняте державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції Київської області Самсон Т.В.; від 21 грудня 2015 року №27336933, №27336494, №27336968, від 20 січня 2015 року №18741398, №18722758, прийняті державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В., від 10 серпня 2015 року №23545024, №23545330, прийняті державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Борискевичем М.І., від 10 жовтня 2014 року №16376543, прийнятого державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Петриком Д.О.

Комісією встановлено, що при прийнятті рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та розгляді відповідних заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суб'єктами оскарження не було дотримано вимог вищезазначених норм законодавства та не встановлено належним чином відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, заявником не надано витягів з Державного земельного кадастру, структура яких передбачає наявність актуальної інформації про чинні правовідносини оренди (суборенди) земельної ділянки, та згідно з даними Державного реєстру прав суб'єктом оскарження не запитувалось від органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин та здійснює ведення Державного земельного кадастру, який є розпорядником інформації, про зареєстровані до 01 січня 2013 року речові права на земельну ділянку.

При цьому, до вказаних заяв не було додану статутів орендарів. Окрім того, до заяв не було додано документів, що є невід'ємними частинами договорів оренди відповідно до Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній станом на час прийняття оскаржуваних рішень), оскільки договори оренди були укладені до 05 квітня 2015 року. Так, істотними умовами договору оренди землі є, зокрема: план або схема земельної ділянки яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів.

Водночас, державним реєстраторам для проведення державної реєстрації не надавались такі необхідні документи, як акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передачі об'єкта оренди, копія державного акту на право власності на земельну ділянку; інші документи, що додаються до договору, не всі з них були відскановані з розміщенням у Державному реєстрі прав.

Також Комісією встановлено та належними доказами не спростовано, що договори оренди землі, які були подані державним реєстраторам для проведення державної реєстрації прав, не містили всіх істотних умов таких договорів, встановлених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», а саме - порядку внесення орендної плати.

Згідно відомостей Державного реєстру прав також встановлено, що договори оренди землі, які були подані державним реєстраторам для проведення державної реєстрації права оренди на земельні ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕРЕМЕЗНА-АГРО», не відповідали типовому договору оренди землі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року №220.

Крім того, з відомостей Державного реєстру прав встановлено випадки подання державним реєстраторам договорів оренди земельних ділянок, які містили дописки та виправлення, як-то рішення від 20 січня 2015 року №18741398, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Заставенко А.В.

З урахуванням викладеного, Комісія дійшла висновку, що оскаржувані рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято з порушенням норм законодавства у сфері державної реєстрації прав, а тому вони підлягають скасуванню.

Із системного аналізу викладеного, суд дійшов висновку про правомірність наказів відповідача від 20 червня 2017 року № 1977/5 та від 23 листопада 2017 року №3758/5 та відсутність підстав для їх скасування.

Додатково, в частині тверджень позивача про порушення скаржниками строків подання скарги до відповідача, суд виходить з наступного.

Підпунктом 2 пункту 5 Порядку №1128 визначено, що перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення: чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги.

При цьому, частиною 3 статті 37 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-VI (в редакції станом на момент звернення з колективними скаргами) передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Позивач стверджує, що третім особам, зокрема ОСОБА_20, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було відомо про оскаржувані рішення ще в липні 2017 року з інформаційних довідок, а ОСОБА_7 - в травні 2017 року також з інформаційної довідки. Решта третіх осіб могла дізнатись про наявність оскаржуваних рішень з даних Державного реєстру прав.

Водночас, на підтвердження вказаних обставин позивачем надано примірники інформаційних довідок, які сформовані 12 грудня 2017 року на запит представника позивача.

Суд звертає увагу, що частиною 3 статті 37 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-VI визначено відлік для подання скарги з моменту, коли особа: а) дізналась; б) могла дізнатись.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржники у колективних скаргах від 06 червня 2017 року №КО-15745 та від 19 жовтня 2017 року №31315-0-33-17 зазначили, що про порушення свої прав вони дізнались з відомостей інформаційних довідок, отриманих ними 19 травня 2017 року та 28 вересня 2017 року, 17 жовтня 2017 року, які долучені заявниками до матеріалів скарг.

Відтак, доводи скаржників ґрунтуються на наданих ними доказах, що було взято до уваги відповідачем при прийнятті вказаних скарг до розгляду, а доводи позивача ґрунтуються на припущеннях стосовно моменту, коли треті особи могли дізнатися про існування оскаржуваних рішень. Крім того, позивачем не враховано, що скарги подавались не лише третіми особами.

В частині доводів позивача про наявність у відповідача повноважень щодо розгляду скарг на рішення, дію чи бездіяльність державних реєстраторів лише з 01 січня 2016 року, суд зазначає, що дійсно, на момент прийняття оскаржуваних рішень державними реєстраторами, редакція Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV (стаття 30 у редакції від 16 червня 2013 року) надавала можливість оскаржувати дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця виключно до суду.

Лише з викладенням Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 26 листопада 2015 року №834-VIII, який набрав чинності 13 грудня 2015 року, а саме статтею 37 Закону, Міністерство юстиції України отримало повноваження щодо розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Лише з 01 січня 2016 року набрав чинності Порядок №1128, який безпосередньо визначає процедуру розгляду відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Мін'юсту (далі - суб'єкт оскарження), що здійснюється Мін'юстом та його територіальними органами (далі - суб'єкт розгляду скарги).

Таким чином, повноваження з розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, Міністерство юстиції України отримало з 01 січня 2016 року.

Відповідно до статті 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.

Водночас, як уже зазначалось вище, частиною 3 статті 37 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-ІV (в редакції станом на момент звернення з колективними скаргами) передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю. При цьому, дана можливість не обмежена виключно оскарженням рішень державних реєстраторів, які були прийняті після 01 січня 2016 року.

Також, вказаний Закон та Порядок №1128 не містять такої підстави для повернення скарги без розгляду або відмови у задоволенні скарги з підстав того, що заявником оскаржується рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, прийнята/вчинена до 01 січня 2016 року.

Крім того, сам Закон України від 01 липня 2004 року №1952-ІV не містить обмежень щодо можливості оскарження рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора виключно після 01 січня 2016 року.

В частині тверджень позивача стосовно того, що наказ від 20 червня 2017 року №1977/5 підписано заступником Міністра з питань виконавчої служби суд зазначає, що оскаржуваний наказ підписано заступником Міністра з питань виконавчої служби ОСОБА_34 відповідно до наказу Міністерства юстиції України «Про розподіл повноважень між Міністром юстиції, першим заступником Міністра, заступниками Міністра, заступником Міністра з питань європейської інтеграції, заступником Міністра з питань виконавчої служби, заступником Міністра з питань державної реєстрації, заступником Міністра - Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини».

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач під час прийняття оскаржуваних наказів діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження правомірності заявлених позовних вимог. Жодних доказів неправомірності прийнятого рішення позивачем також надано не було.

Оскільки решта позовних вимог є похідними від вимог, підстав для задоволення яких судом не вбачається, підстави для задоволення позову відсутні повністю.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не надано суду достатні документальні докази, якими підтверджуються протиправність оскаржуваних рішень, в той час, як відповідачем-1 доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій під час прийняття оскаржуваних рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні адміністративного позову, підстави для присудження на користь позивача понесених ним судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕРЕМЕЗНА-АГРО» відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко