Справа № 200/11033/18-а
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2018 р. Справа№200/11033/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мозгової Н.А. розглянувши порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2018 року позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_2), звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 114) про визнання протиправними дії щодо не обрахування стажу, включаючи періоди навчання, як такого, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобов'язання обрахувати весь стаж, включаючи періоди навчання, як такий, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним було здійснено звернення до пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». За наслідком розгляду заяви пенсійним фондом прийнято спірне рішення №4 від 07.09.2018 року про відмову в призначенні пенсії відповідно за нормами ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки до пільгового стажу не враховано:

- навчання у професійно-технічному навчальному закладі (ПТУ №104), - з 1 вересня 1988 року по 26 березня 1992 року (3 роки 6 місяців 26 днів);

- роботи в шахті (Шахта "Красногвардійська") з 01.04.1992 року по 31.12.1994 року - у якості електрослюсаря підземного з повним робочим днем у шахті (2 роки 9 місяців);

- роботи в шахті (Шахта "Жовтневий рудник") з 26.03.1998 року по 04.02.2000 року - у якості електрослюсаря підземного з повним робочим днем у шахті (1 рік 10 місяців 9 днів);

- роботи в шахті (Шахта ім. О.Ф. Засядька) з 16.02.2000 року по 20.02.2001 року - гірноробітником з повним робочим днем під землею, та з 21.02.2001 року по 31.03.2008 року - електрослюсарем підземним (8 років 3 місяці 17 днів);

- роботи в шахті (Шахта ім. О.Ф. Засядька) з 30.05.2008 року по 28.02.2017 року - учень та машиніст гірничих виймальних машин з повним робочим днем у шахті (8 років 7 місяців 0 днів). Рішенням Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, а право на пенсію відповідно до Закону позивач набуде лише по досягненню ним 50-річного віку при наявності необхідного загального стажу не менше 24 років. Вважає, що відповідач таким чином порушує його право на отримання пенсії на пільгових умовах.

Відповідач через відділ діловодства та документообігу надав відзив на адміністративний позов, в якому викладені обставини, аналогічні у рішенні № 4 про відмову в призначенні пенсії за віком від 07.09.2018 року. Відповідач зазначив, що позивач звернувся до Управління з заявою про призначення пенсії за віком. На момент звернення позивачу виповнилося повних 43 роки. Рішенням Управління № 4 від 07.09.2018 року йому було відмовлено в призначенні пенсії у зв'язку з відсутністю пільгового стажу роботи, тому не має підстав для призначення пенсії відповідно до ст. 14-20 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а право на призначення пенсії позивач набуде після досягнення 50 років і наявності необхідного загального стажу не менше 24 років. За таких обставин, представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 26.10.2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 19 листопада 2018 року.

19.11.2018 року по справі оголошена перерва до 11.12.2018 року.

11.12.2018 року по справі оголошена перерва до 21.12.2018 року.

21.12.2018 року по справі оголошена перерва до 22.12.2018 року.

Позивач у судове засідання не з'явився, просив розгляд справи провести без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1), громадянин України, перебуває на обліку, як переміщена особа з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення, згідно довідки від 13 вересня 2017 року НОМЕР_2 за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 14-20 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішенням Управління від 04.12.2017 року № 57 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 14-20 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки заявник не має необхідного пільгового стажу роботи.

Зазначене рішення було оскаржено в судовому порядку. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 24.05.2018р. по справі №805/1704/18-а позовні вимоги задоволено частково, рішення відповідача від 04.12.2017 року № 57 скасовано.

29.09.2018р. від відповідача надійшов лист та рішення №4 від 07.09.2018р. про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Як слідує з зазначеного вище спірного рішення, до пільгового стажу відповідно до ст. 14 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не зараховано:

- навчання у професійно-технічному навчальному закладі (ПТУ №104), - з 1 вересня 1988 року по 26 березня 1992 року,

- роботи в шахті (Шахта "Красногвардійська") з 01.04.1992 року по 31.12.1994 року - у якості електрослюсаря підземного з повним робочим днем у шахті,

- роботи в шахті (Шахта "Жовтневий рудник") з 26.03.1998 року по 04.02.2000 року - у якості електрослюсаря підземного з повним робочим днем у шахті,

- роботи в шахті (Шахта ім. О.Ф. Засядька) з 16.02.2000 року по 17.02.2000 року - гірноробітником з повним робочим днем під землею,

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01.04.1992 року по 31.12.1994 року працював на шахті "Красногвардійська" ДП "Макіїввугілля", що підтверджується довідкою № 265 від 15.02.2010 року, довідкою № 945 від 03.03.2014 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, довідкою № 946 від 03.03.2014 за періоди 01.04.1992-31.12.1994 підземний електрослюсар, довідкою № 589 від 03.03.2014 року про заробіток для обчислення пенсії, довідкою № 947 від 03.03.2014 року про перейменування і реорганізацію підприємства, наказом від 26.04.1995 року про результати атестації робочих місць з додатком №1 і №2, наказом від 15.05.2014 року № 358 про реорганізацію державних підприємств з ліквідації вугледобувних, торфодобувних та вуглепереробних підприємств з додатками №№1-4.

Період роботи позивача на ВП "Шахта "Жовтневий рудник" ДП "Донецька вугільна енергетична компанія" з 26.03.1998 року по 04.02.2000 року підтверджується довідкою № 121 від 10.02.2014 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, довідкою від 10.02.2014 року про заробітну плату для обчислення пенсії, довідкою від 10.02.2014 року про перейменування шахт, наказом № 78/К від 17.01.1995 року про результати атестації робочих місць за умовами праці, наказом № 34/К від 18.01.2000 року про результати атестації робочих місць за умовами праці.

З 16.02.2000 року по 28.02.2017 року позивач працював на ОП "Шахта ім. О.Ф. Засядько", яке з 22.07.2011 року перетворено в ПАТ "Шахта імені О.Ф. Засядько", що підтверджується записами в трудовій книжці на ім'я ОСОБА_1 серії НОМЕР_3, довідками № 27пк від 27.02.2017 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, довідкою №567пк від 28.02.2017 року про те, що позивач працював повний робочий день на ПАТ "Шахта імені О.Ф. Засядько" з 16.02.2000 року по 28.02.2017 року, свідоцтвом № 1315 від 30.05.2008 року про навчання за фахом машиніст гірничих виїмкових машин, наказом № 1486/к від 07.09.1995 року про результати атестації робочих місць за умовами праці з додатком, наказом №1811 від 01.09.2000 року про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці для підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення по списку №1 з додатком №1, наказом № 1012 від 05.06.2002 року про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці для підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення по списку №1 з додатком №1, наказом № 1089к від 01.06.2007 року про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці для підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення по списку №1 з додатком №1, наказом № 889к від 20.05.2012 року про підсумки атестації робочих місць за умовами праці з додатком.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

За ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов'язком держави.

На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі за текстом - Закон 1058) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

З п. "а" ст.13 Закону 1788 слідує, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 01.04.2017 року по 31.03.2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону 1058: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

З п.2 Прикінцевих положень Закону 1058 вбачається, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі за текстом - Закон 1788).

За ст.1, п. 1 ст. 24 Закону 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

У відповідності до ст.62 Закону 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов'язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 20 Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконаної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним Фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

На підставі п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній Постановою Правління Пенсійного фонду від 10.11.2006 року №18-1 затверджений Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або вислугу років. Вказаний Порядок визначає механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника.

Таким чином, основним документом, якій підтверджує стаж роботи на підприємстві є трудова книжка.

На думку суду, в трудовій книжці позивача, є відповідні записи роботи на підприємстві ПАТ "Шахта ім. О.Ф. Засядька": 16.02.2000 року про прийняття гірником підземним ІІІ розряду з повним робочим днем у шахті, 21.02.2001 року переведений електрослюсарем підземним V розряду з повним робочим днем у шахті, 01.04.2008-30.05.2008 року переведений учнем машиніста гірничих виїмкових машин з повним робочим днем у шахті, 06.06.2008 року переведений машиністом гірничих виїмкових машин з повним робочим днем у шахті, 01.01.2009 року присвоєний шостий розряд машиніста гірничих виїмкових машин, 28.02.2017 року звільнений за власним бажанням (а.с. 52-55), які визначають право позивача на призначення пенсії на пільгових умовах, передбачене ст.14-20 Закону 1788.

Щодо вимоги позивача стосовно зарахування до стажу позивача періоду роботи в шахті (Шахта "Красногвардійська") з 01.04.1992 року по 31.12.1994 року - у якості електрослюсаря підземного з повним робочим днем у шахті (2 роки 9 місяців) суд зазначає, що зазначений період підтверджується довідкою №945 від 03.03.2014 року, що відповідає вимогам, визначеним у абзаці 2 пункту 1 Порядку № 637, за якими у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, та архівними установами.

Відносно позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача зарахувати до стажу позивача періоду навчання у професійно-технічному навчальному закладі (ПТУ №104), - з 1 вересня 1988 року по 26 березня 1992 року (3 роки 6 місяців 26 днів) суд зазначає наступне.

Статтею 56 Закону № 1788-ХІІ, визначались види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію. У відповідності до цієї норми до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації (пункт «д» частини 1).

Поняття системи освіти, її мету, та структуру визначено Законом України від 23 травня 1991 року № 1060-XII "Про освіту" (далі - Закон N 1060-XII). Згідно із цим Законом до структури освіти входять, зокрема, вищі навчальні заклади, та визначено види вищих навчальних і професійно-технічних начальних закладів (статті 34-36).

Згідно статті 38 Закону України від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР "Про професійно-технічну освіту" час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Суд зазначає, що оскільки позивач у період з 01.09.1988 року по 26.03.1992 року навчався в ПТУ №104 по професії «електрослюсар підземний», що підтверджується записом у трудовій книжці та після проходження навчання почав працювати за спеціальністю, то, в даному випадку, вказаний вище період повинен зараховуватися до пільгового стажу, оскільки він безпосередньо пов'язується саме із умовами праці за професією після її здобуття.

Стосовно вимоги позивача щодо зарахування до стажу періоду роботи в шахті (Шахта "Жовтневий рудник") з 26.03.1998 року по 04.02.2000 року - у якості електрослюсаря підземного з повним робочим днем у шахті (1 рік 10 місяців 9 днів) та 16.02.2000 року по 17.02.2000 року в «Шахта ім. О.Ф. Засядька», суд зазначає, що зазначений період роботи підтверджується наступними доказами: довідкою № 121 від 10.02.2014 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, довідкою від 10.02.2014 року про заробітну плату для обчислення пенсії, довідкою від 10.02.2014 року про перейменування шахт, наказом № 78/К від 17.01.1995 року про результати атестації робочих місць за умовами праці, наказом № 34/К від 18.01.2000 року про результати атестації робочих місць за умовами праці (а.с. 35-41), №27 пк від 27.02.2017 року, що відповідає вимогам, визначеним у абзаці 2 пункту 1 Порядку № 637, за якими у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, та архівними установами.

Таким чином, у спірних правовідносинах, на думку суду, відповідач діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, необґрунтовано та не пропорційно, чим порушив вимоги ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано і пропорційно.

А отже, спірне рішення № 4 від 07.09.2018 року не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, а тому є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу роботи позивача періодів роботи:

- навчання у професійно-технічному навчальному закладі (ПТУ №104), - з 1 вересня 1988 року по 26 березня 1992 року,

- роботи в шахті (Шахта "Красногвардійська") з 01.04.1992 року по 31.12.1994 року - у якості електрослюсаря підземного з повним робочим днем у шахті,

- роботи в шахті (Шахта "Жовтневий рудник") з 26.03.1998 року по 04.02.2000 року - у якості електрослюсаря підземного з повним робочим днем у шахті,

- роботи в шахті (Шахта ім. О.Ф. Засядька) з 16.02.2000 року по 17.02.2000 року - гірноробітником з повним робочим днем під землею,

Додатково до наведеного суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта. Заявлені позовні вимоги не містять вимоги про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень.

Частиною 2 статті 9 КАС України суду надане право вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зважаючи на висновки суду про задоволення позовних вимог про скасування рішення № 4 від 07.09.2018 року Маріупольського об'єднаного УПФУ Донецької області, положення ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення № 4 від 07.09.2018 року.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у спосіб захисту права, що визначений позивачем, з урахуванням висновків суду.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного.

Позивач просить покласти всі судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу, на відповідача.

Положеннями ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат позивачем до суду були надані наступні докази звернення до фахівця в галузі права, а саме: договор про надання правової допомоги № 2018/02/19 від 19.02.2018 року та доручення № 2 від 29.08.2018 року, ордер серія ДН №000,83922, розрахунок судових витрат на правову допомогу.

Як вбачається зі змісту договору про надання правової допомоги № 2018/02/19 від 19.02.2018 року та доручення № 2 від 29.08.2018 року, що були укладені між адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_1, предметом яких є надання адвокатом правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених договором щодо визнання дій Маріупольського об'єднаного УПФУ Донецької області неправомірними, скасування рішення №4 від 04.12.2017 року та зобов'язання вчинити певні дії.

Суд звертає увагу, що до матеріалів справи не надано документів, що підтверджує понесення саме позивачем витрат на правову допомогу за договором № 2018/02/19 від 19.02.2018 року. Крім того, на підтвердження фактично виконаної роботи, не надано акт прийому - передачі виконаних робіт та детальний попередній опис робіт.

Аналізуючи викладене, а також документи, надані позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу, суд вважає що, вказані документи не можуть слугувати належними та допустимими доказами щодо підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу по справі №200/11033/18-а, тому суд дійшов висновку щодо необгрунтованості клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підстав наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_2) до Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 114) про визнання протиправними дії щодо не обрахування стажу, включаючи періоди навчання, як такого, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобов'язання обрахувати весь стаж, включаючи періоди навчання, як такий, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - задовольнити.

Визнати протиправними дії Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не обрахування стажу, включаючи періоди навчання, як такого, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №4 про відмову в призначенні пенсії від 07.09.2018 року.

Зобов'язати Маріупольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області обрахувати весь стаж ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_2) включаючи періоди навчання, як такий, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стягнути з Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 114) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_2) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Мозговая Н.А.