Справа № 815/4257/17
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2018-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4257/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гунька О.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Афанасьєвої І.Г. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2017 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1, ОСОБА_3 до прокуратури Одеської області (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3) про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року, відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за даною позовною заявою.

Постановою Верховного Суду від 13 липня 2018 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року у цій справі скасовано, справу направлено на розгляд до суду першої інстанції.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.08.2018 року, судову справу за № 815/4257/17 передано на розгляд судді Одеського окружного адміністративного суду Стефанову С.О.

Ухвалою судді від 23 серпня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу призначено для розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05 вересня 2018 року о 16:00 годині.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2018 року продовжено підготовче провадження по справі до 07 листопада 2018 року.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2018 року роз'єднано у самостійні провадження заявлені в адміністративній справі № 825/4257/17 позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_3 до прокуратури Одеської області про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 07 листопада 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті на 23 листопада 2018 року о 10:00 год.

Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав викладених в позові, відповіді на відзив відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні стосовно задоволення позовних вимог заперечував з підстав викладених в відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно наказом № 3137 керівником прокуратури Одеської області 14.12.2015р. його звільнено з посади прокурора прокуратури м. Іллічівська Одеської області з підстав реорганізації та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру".

Позивач обґрунтовує свої вимоги також й тим, що незважаючи на його звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України про прокуратуру» у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури, він вважають фактичною підставою звільнення саме норми п. 1 ст. 40 та ст. 42-1 КЗпП України та порушує перед судом, крім іншого, питання про поновлення на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Варто зазначити, що вимога щодо поновлення на посаді позивача уже була предметом розгляду, а саме рішенням, яке набрало законної сили від 28 грудня 2015 року по справі № 815/7030/15 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, керівника прокуратури Одеської області (прокурора Одеської області) Сакварелідзе Давіда про визнання незаконним наказу від 14.12.2015 р. та поновлення на посаді, - відмовлено повністю.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2015 року, залишеною без змін Одеським апеляційним адміністративним судом від 23 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із законності звільнення, тому що ОСОБА_1 не виявив бажання пройти тестування на посаду прокурора місцевої прокуратури.

З жовтня 1998 року ОСОБА_1 працював в органах прокуратури.

12.02.2002р. наказом прокурора Одеської області №36 ОСОБА_1 призначено на посаду старшого помічника прокурора м. Іллічівська.

05.07.2006р. згідно витягу з наказу Генерального прокуратора України № 482к ОСОБА_1 присвоєно класний чин - молодший радник юстиції.

08.06.2012р. Наказом в.о. прокурора Одеської області №1095к ОСОБА_1 призначено на посаду старого прокурора прокуратури м. Іллічівська Одеської області .

21.07.2015р. позивачем на ім'я Прокурора Одеської області Говди Р.М. подано рапорт про переведення ОСОБА_1 з посади старшого прокурора прокуратури м. Іллічівська на посаду прокурора Іллічівської місцевої прокуратури, у зв'язку з реорганізацією прокуратури м. Іллічівська на підставі ч.1 ст.32 КЗпП України.

29.07.2015р. листом прокуратури Одеської області за № 11-3272 вих-15 позивача повідомлено, що відповідно до п/п "в" п.33 ч.1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру" щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень" № 578-VIII від 02.07.2015р., прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України. З урахуванням вказаних вимог, у задоволені рапорту від 21.07.2015р. без проведення відповідного тестування не є можливим.

25.09.2015р. позивачу надано Попередження про звільнення яким ОСОБА_1 повідомлено про звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14 грудня 2015 року. Зазначене Попередження позивач отримав 25.09.2015 року про що здійснено відповідний запис на документі.

Водночас, 25.09.2015р. позивачем на ім'я Керівника прокуратури Одеської області подано заяву. В зазначеній заяві позивач повторно просив перевести його з посади прокурора прокуратури м. Іллічівська Одеської області на посаду прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області на підставі ч.1 ст.32 КЗпП України. Зазначивши при цьому, що заяву для здачі тестів не подавав.

07.10.2015р. листом виконуючого обов'язків прокурора Одеської області Жученко О. за №11-4489 вих-15 надано відповідь на заяву позивача від 25.09.2015р. В зазначеному листі прокуратурою повторно роз'яснено, що відповідно до пп. "в" п.33 ч.1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру" щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень" № 578-VIII від 02.07.2015 року прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування, та зазначив, що зважаючи на не проходження тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури задовольнити заяву не є можливим.

14.12.2015р. Наказом заступника Генерального прокурора України прокурора Одеської області Сакварелідзе Д. за № 3137к звільнено молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури м. Іллічівська у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури (п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру"). Підставою якого є наказ Генерального прокурора України від 23.09.2015р. №87ш та Попередження про вивільнення від 25.09.2015р.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема наказу Заступника Генерального прокурора України - прокурора Одеської області від 14 грудня 2015 року № 3137к ОСОБА_1 звільненого з посади прокурора прокуратури м. Іллічівська Одеської області за пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон № 1697-VII) у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно приписів статті 4 Закону України "Про прокуратуру" організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд зазначає, що питання звільнення прокурора з посади, припинення, зупинення його повноважень на посаді врегульовано розділом VII Закону України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" прокурор звільняється з посади у разі: ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Поряд із цим, не виключається звільнення прокурорів за правилами Кодексу законів про працю України у випадках, коли підстави звільнення є загальними, передбаченими законодавством про працю. В такому разі роботодавцем мають бути дотримані і гарантії при звільненні, передбачені трудовим законодавством.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В свою чергу ч.2 ст.40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Виходячи зі змісту пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), роз'яснень, викладених в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. (з подальшими змінами і доповненнями) "Про практику розгляду судами трудових спорів", реорганізація - це одна із форм припинення юридичної особи, за якою всі права та обов'язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. Факт самої реорганізації не дає підстав до звільнення працівника, оскільки, як зазначено у частині третій статті 36 КЗпП, у разі реорганізації підприємства, установи, організації дія трудових договорів працівників продовжується. Звільнення працівників в такому випадку можливе лише у випадку скорочення штатів або численності працівників.

Законом України № 1697-VІІ передбачено реорганізацію прокуратури України, в тому числі й прокуратури м. Іллічівська Одеської області, де працював позивач перед звільненням. Як зазначено у статті 7 цього Закону, систему прокуратури України становлять:

1) Генеральна прокуратура України;

2) регіональні прокуратури;

3) місцеві прокуратури;

4) військові прокуратури;

5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Згідно з пунктом 5.1 розділу XIII Перехідних положень вище згаданого Закону (в редакції Закону України від 02.07.2015 р. N 578-VIII) до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону:

1) прокурорами місцевих прокуратур призначаються:

а) особи, які не мають досвіду роботи в органах прокуратури, - за умови успішного проходження ними тестування та подальшого стажування строком до одного року. На таких осіб поширюються вимоги частин першої та п'ятої статті 27 цього Закону, крім вимоги щодо наявності стажу роботи в галузі права;

б) особи, які мають досвід прокурорської діяльності, проте на день набрання чинності цим Законом не працюють в органах прокуратури, - за умови успішного проходження ними тестування;

в) прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування.

Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України .

Суд зазначає, що у зв'язку з реорганізацією прокуратури змінилися назви посад та функціональні обов'язки працівників прокуратури.

Виходячи зі змісту наведених норм, обов'язковою підставою для призначення на посаду прокурора місцевої прокуратури до набрання чинності положень, передбачених абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ Прикінцевих положень, є успішне проходження тестування.

Згідно фактичних обставин, встановлених судами, ОСОБА_1 від проходження тестування відмовився, тому суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про безпідставність позову.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначається Законом України "Про прокуратуру".

Відповідно до пп. "в" п.33 ч.1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру" щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень" № 578-VIII від 02.07.2015 року прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування.

Згідно з п.5-1 Розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

На час звільнення позивача з органів прокуратури України умови і процедуру проведення тестування на посади прокурорів місцевих прокуратур було визначено Порядком проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затверджений Наказом Генеральної прокуратури України від 20.07.2015 року № 98 (які втратив чинність на підставі Наказу Генерального прокуратури України від 26.07.2016 року № 265).

Відповідно до п.1.2 Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затверджений Наказом Генеральної прокуратури України від 20.07.2015 року № 98, на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

Згідно з п.5.2 Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затверджений Наказом Генеральної прокуратури України від 20.07.2015 року № 98, працівник, який на день набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву за формою, наведеною у додатку 3 цього Порядку, для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює.

Відповідно до п.9.1 Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затверджений Наказом Генеральної прокуратури України від 20.07.2015 року № 98, рейтинг кандидата визначається за результатами тесту на знання законодавчої бази (професійний тест) та тесту на загальні здібності.

Згідно з п.9.5 Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затверджений Наказом Генеральної прокуратури України від 20.07.2015 року № 98, керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

При цьому на час розгляду справи, відповідно до положень ст. 28 Закону України «Про прокуратуру» добір кандидатів на посаду прокурора здійснюється також на конкурсних засадах із числа осіб, які відповідають вимогам, установленим частинами 1, 5 ст. 27 цього Закону, за результатами кваліфікаційного іспиту, проведеного відповідно до вимог цього Закону.

Кожен, хто відповідає встановленим вимогам до кандидата на посаду прокурора, має право звернутися до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів із заявою про участь у доборі кандидатів на посаду прокурора.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 цього Закону України «Про прокуратуру» Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів є колегіальним органом, який відповідно до повноважень, передбачених цим Законом, визначає рівень фахової підготовки осіб, які виявили намір зайняти посаду прокурора, та вирішує питання щодо дисциплінарної відповідальності, переведення та звільнення прокурорів з посади.

Крім того, рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 20.12.2017 за № 43зп-17 «Про деякі питання дотримання трудових прав прокурорів в разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури» затверджено лист Генеральному прокурору України та керівникам регіональних прокуратур (крім військових) про переміщення та переведення прокурорів на вакантні або тимчасово вакантні посади у разі вирішення питання про звільнення прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів вважає одним з пріоритетів додержання гарантій незалежності прокурора, закріплених в ст. 16 Закону України «Про прокуратуру», в тому числі гарантій щодо унеможливлення незаконного звільнення прокурора, через що її правова позиція, згідно з цим листом, полягає в тому, що прокурорам, щодо яких вирішується питання про звільнення в разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, мають бути запропоновані всі вакантні посади, на які можливе їх переведення або переміщення, до оголошення Комісією конкурсу на їх заміщення.

У разі оголошення Комісією відповідного конкурсу, зайняття таких посад можливе тільки за результатами конкурсу.

Керівник органу прокуратури при виданні наказу про переведення або переміщення на вакантну посаду прокурора, який може бути звільнений на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», має невідкладно повідомити Комісію про заміщення цієї вакансії. Судом встановлено, що жодного звернення до Комісії з цього питання не було.

Суд зазначає, що основоположні принципи права людини на працю встановлює Конституція України. Разом з цим, ці норми основного Закону є відсилочними, через що, застосовується Закон, який регулює виниклі правовідносини.

Тому, враховуючи положення ст. 131-1 Конституції України та ст. 222 КЗпП України, у спірних правовідносинах Законом, який визначає порядок призначення, крім іншого, на посади прокурорів місцевих прокуратур та звільнення прокурорів є саме Закон України «Про прокуратуру».

Таким чином, суд погоджується із твердженням відповідача, що ні у ст. 43 Конституції України, ані у ст. 42-1 КЗпП України, на які позивачі посилаються, взагалі не йдеться мова ні про призначення на посаду прокурора, з проходженням або без проходження тестування, ані про порядок тестування.

У зв'язку з чим, вищевказані твердження позивача суд вважає помилковими.

Щодо тверджень, позивача відносно не надходження йому пропозиції від відповідача щодо поновлення на посадах прокурора в місцеву прокуратуру після відкриття вакантних посад в Іллічівській місцевій прокуратурі суд зазначає що вони не узгоджуються з нормами статей 3, 28 та п. 5-1 розділу ХІП Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру», ст. 222 КЗпП України та є помилковими.

Твердження вибіркового відношення до позивача в порівнянні із призначенням ОСОБА_6 та ОСОБА_4 при вирішенні питання поновлення спростовано наданими та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 у 2015 році подавав заяву для участі в тестуванні на посаду прокурора місцевої прокуратури, але тестування не проходив у зв'язку з призовом 11.06.2015 році військову службу під час мобілізації та увільненням від виконання службових обов'язків під час мобілізації на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації.

Відповідно до положень ст. 119 КЗпП України та ст. 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» за ОСОБА_6 збережено місце роботи на посаді прокурора Біляївської міжрайонної прокуратури та середній заробіток.

ОСОБА_6 приступив до роботи після військової служби під час мобілізації 05.06.2018 року.

Прокурором Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 у 2015 році було подано заяву для участі в тестуванні на посаду прокурора місцевої прокуратури, однак тестування не вона проходила, оскільки на час його проведення знаходилась у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. До роботи ОСОБА_4 приступила 08.11.2017 року.

Таким чином, призначення ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на посади не суперечить чинному законодавству та здійснено з урахування Наказу Генерального прокурора України від 26.07.2016 року № 265 яким втратив чинність Порядком проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затверджений Наказом Генеральної прокуратури України від 20.07.2015 року № 98.

Щодо тверджень позивача відносно призначення ОСОБА_7 на посаду прокурора Іллічівської місцевої прокуратури судом встановлено, що ОСОБА_7 брала участь у тестуванні для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури. Відповідно до рейтингового списку Роздільнянської місцевої прокуратури посіла 17 місце з підсумковим балом 89.7. За результати чого, ОСОБА_7 призначено на посаду прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури як таку, що успішно пройшла тестування.

За результатами конкурсу Одеською конкурсною комісією прокурору Одеської області рекомендовано призначити ОСОБА_7 на посаду першого заступника та заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури.

Однак, прокурором Одеської області останню на вищевказані посади не призначено.

Посаду керівника Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 також не займала.

На час розгляду справи ОСОБА_7 не являється працівником органів прокуратури Одеської області.

Також, прокуратурою проінформовано, що тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури у 2015 році проводилося відповідно до Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 20.07.2015 № 98 "Про затвердження Порядків проведення тестування та чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад у місцевих прокуратурах".

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про прокуратуру" добір кандидатів на посаду прокурора здійснюється на конкурсних засадах із числа осіб, які відповідають вимогам, установленим ч. 1, 5 ст. 27 цього Закону, за результатами кваліфікаційного іспиту проведеного відповідно до вимог цього Закону. Кожен, хто відповідає встановленим вимогам до кандидата на посаду прокурора, має право звернутися до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів із заявою про участь у доборі кандидатів на посаду прокурора.

Тому, суд в цілому не бере до уваги твердження позивача щодо вибіркового порядку застосування законодавства щодо призначення на посаду прокурора, оскільки на час роботи в м. Іллічівську у грудні 2015 року позивач участь у проведенні на посаду прокурора місцевої прокуратури не приймав, відтак за Законом України "Про прокуратуру" процедура поновлення на посаді прокурора протягом року не передбачена.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають не підлягають задоволенню.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а статтею 139 КАС України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області про поновлення на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області, звільненого у зв'язку з реорганізацією прокуратури м. Іллічівськ Одеської області, на підставі ст. 42-1 Кодексу законів про працю України у зв'язку з виникненням вакантної посади в Іллічівській місцевій прокуратурі 17.02.2016 року та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу УІІ «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 29 грудня 2018 року.

Суддя С.О. Cтефанов