Справа № 810/4029/18
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2019-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2019 року справа №810/4029/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Лісниківської сільської ради про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 2,0 гектара на території села Лісники Києво-Святошинського району Київської області;

- зобов'язати Лісниківську сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 2,0 гектара на території села Лісники Києво-Святошинського району Київської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона, на підставі ст. 118 Земельного кодексу України, звернувся до Лісниківської сільської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. До заяви, як того вимагає законодавство, позивачем було додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Однак відповідач відмовив у наданні такого дозволу, пояснюючи це тим, що заявлена позивачем земельна ділянка вже передана у користування. 22.02.2018 позивач направив запит на отримання публічної інформації, у якому просила відповідача надати копію документів, що підтверджують передачу громадянам вказаної у заяві земельної ділянки, а також копії документів, що підтверджують право власності або право користування будь-яких осіб на вказану земельну ділянку .

За результатами розгляду запиту відповідач надав копії рішень Лісниківської сільської ради, в яких зазначено про передачу земельних ділянок у власність трьом громадянам в урочищі "Коромисло". Однак, до них не було додано жодних документів чи графічних матеріалів, які б підтверджували, вказували на місцерозташування переданих ділянок. Встановити, що земельні ділянки передані громадянам в урочищі "Коромисло" частково або повністю перетинаються із заявленою позивачем ділянкою на підставі тексту рішення сільради неможливо.

У зв'язку з цим, позивач вважає, що відповідач не надав документів які б підтверджували наявність визначених ст. 118 Земельного кодексу України підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою що відведення земельної ділянки у власність.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що відповідач невмотивовано відмовив йому в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Відповідач правом, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України на подання відзиву на позов не скористався.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

06.12.2017 позивач на підставі ст. 118 Земельного кодексу України направив відповідачу заяву-клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. До заяви, як того вимагає законодавство, позивачем було додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

18.01.2018 відповідач рішенням №285 відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у зв'язку з тим, що земельна ділянка, вказана у графічному матеріалі, вже перебуває у власності.

22.02.2018 позивач направив запит на отримання публічної інформації, у якому просила відповідача надати копію документів, що підтверджують передачу громадянам вказаної у заяві земельної ділянки, а також копії документів, що підтверджують право власності або право користування будь-яких осіб на вказану земельну ділянку.

27.02.2018 за результатами розгляду запиту відповідач надав копії рішень Лісниківської сільської ради, в яких зазначено про передачу земельних ділянок у власність трьом громадянам в урочищі "Коромисло". Однак, до них не було додано жодних документів чи графічних матеріалів, які б підтверджували, вказували на місцерозташування переданих ділянок. Встановити, що земельні ділянки передані громадянам в урочищі "Коромисло" частково або повністю перетинаються із заявленою позивачем ділянкою на підставі тексту рішення сільради неможливо.

11.05.2018 позивачем було направлено відповідачу запит про надання публічної інформації з проханням надати копії документів, які підтверджують що земельні ділянки надані безоплатно у власність іншим особам, повністю або частково перетинаються із земельної ділянкою, вказаною у заяві-клопотанні позивача від 06.12.2017.

21.05.2018 відповідач повідомив, що запитувану позивачем інформацію він вже надав у своїх передніх листах.

Позивач, не погоджується із оспорюваним рішенням, вважаючи його необгрунтованими, протиправними, такими, що не базується на нормах чинного законодавства України, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини справи та норми законодавства.

Згідно з частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується.

Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116 ЗК).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч. 3 ст. 116 ЗК).

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (ст. 12 ЗК).

Частиною шостою статті 118 ЗК передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За приписами частини сьомої статті 118 ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відтак, суд наголошує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме, невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі №545/808/17.

Натомість, рішення відповідача від 18.01.2018 №285 щодо розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не містить мотивування відмови у відповідності з вказаною нормою.

Посилання відповідача на те, що на графічному матеріалі, де зазначено бажане місце розташування, земельна ділянка, вже передана у користування іншій фізичній особі не підтверджено документально.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другої статті 77 КАС, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 162 КАС, заперечення проти позову відповідач викладає у відзиві на позовну заяву.

Частиною другою та четвертою статті 162 КАС передбачено, що відзив повинен містити заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. До відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Згідно з частиною шостою статті 162 КАС, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини четвертої статті 159 КАС, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

В ухвалі про відкриття провадження у справі суд запропонував відповідачеві надати відзив на позовну заяву та попередив відповідача, що у випадку ненадання відзиву справу буде розглянуто за наявними матеріалами. Суд також попередив про наслідки неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин, передбачені частиною четвертої статті 159 КАС.

Відтак суд враховує, що в даній справі обов'язок доказування правомірності спірного рішення покладено на відповідача та він не навів суду переконливих, належних та допустимих доказів правомірності оскаржуваного рішення.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 3 410,00 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Лісниківської сільської ради про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 2,0 гектара на території села Лісники Києво-Святошинського району Київської області.

Зобов'язати Лісниківську сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 2,0 гектара на території села Лісники Києво-Святошинського району Київської області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лісниківської сільської ради на користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1) сплачений нею судовий збір у розмірі 3 410 (три тисячі чотириста десять) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.