Справа № 815/5033/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 грудня 2018 року

Київ

справа №815/5033/13-а

адміністративне провадження №К/9901/24994/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Іллічівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16.08.2013 (суддя Глуханчук О.В.)

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 (судді Домусчі С.Д., Вербицька Н.В., Демерлій О.О.)

у справі № 815/5033/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Іллічівський олійножировий комбінат»

до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Іллічівський олійножировий комбінат» (далі - позивач, ПАТ «Іллічівський олійножировий комбінат») звернулось Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління ДФС в Одеській області (далі - відповідач, податковий орган), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.03.2013 № .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16.08.2013, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 28.03.2013 № .

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16.08.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач в письмових запереченнях проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу податкового органу залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2018 касаційну скаргу було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

26.12.2018 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи за участю представника. При цьому, ухвалою Верховного Суду від 16.11.2018 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28.02.2013 посадовою особою відповідача згідно із підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, на підставі наказу від 27.02.2013 № 93, письмового повідомлення від 27.02.2013 № 93 була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ПАТ «Іллічівський олійножировий комбінат» щодо документального підтвердження господарських відносин з ТОВ «Инфинити», їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 21.03.2011 по 30.09.2012, за результатами якої складено акт від 07.03.2013 № 661/22-0304/31541451 та зроблено висновок про завищення суми податку на додану вартість пр. рядку 19 Декларації - «Від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду» за лютий 2012 року на 169 794, 75 грн внаслідок порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем 28.03.2013 прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 169 795 грн.

За результатами адміністративного оскарження скарги позивача залишені без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Як вбачається з акту перевірки від 07.03.2013 № 661/22-0304/31541451 підставою для зменшення позивачу розміру від'ємного значення з ПДВ слугували висновки перевіряючого про безпідставність формування позивачем складу податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Инфинити, які не спричиняють реального настання правових наслідків обумовлених ними. При цьому податковий орган посилався на податкову інформацію з баз даних ДПС та акт позапланової перевірки контрагента позивача. Податковий орган зазначає, що до перевірки не було надано у повному обсязі первинні документи, які б могли свідчити про реальність господарських операцій з вказаним контрагентом.

Аналогічними доводами обґрунтована і касаційна скарга податкового органу.

Суд першої інстанції, висновки якого підтримала колегія суддів суду апеляційної інстанції, вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що матеріалами справи підтверджується належним чином та в повному обсязі виконання укладеного позивачем зі своїм контрагентом правочину, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень, враховуючи, що висновки викладені в акті податкової перевірки не узгоджуються з нормами матеріального права, не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такою позицією судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник

податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: у паперовому вигляді; в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, згідно пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник податку на додану вартість повинен мати оформлені належним чином податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, що у перевіреному період між ПАТ «Іллічівський олійножировий комбінат» (Покупець) та ТОВ «ИНФИНИТИ» (Продавець) було укладено договір купівлі продажу № 17/02-ОС/104-К від 17 лютого 2012 року, відповідно до умов якого продавець зобов'язується на умовах, передбачених дійсним договором передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити: олію соняшникову нерафіновану наливом (Товар).

На підтвердження товарності операцій по даному договору позивачем надано до суду: договір купівлі продажу від 17 лютого 2012 року; видаткові накладні; товарно-транспортні накладні; звіти про приймання соняшникової олії; відвіси, на товар, що надійшов, відповідно до яких на ПАТ «Іллічівський олійножировий комбінат» (вантажоодержувач), надійшла олія соняшникова, вантажовідправник - ТОВ «ИНФИНИТИ»; посвідчення якості; податкові накладні; виписки по особовим рахункам; рахунки-фактура; реєстр виданих та отриманих податкових накладних за лютий 2012 року; журнал довіреностей; карточка з операцій з ТОВ «ИНФИНИТИ».

Також позивачем надано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «ИНФИНИТИ»; довідку про взяття на облік платника податків №567/10/29-035 від 22 березня 2011 року; довідку АА №483486 з ЄДРПОУ; свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість - ТОВ «ИНФИНИТИ».

Судами встановлено та вбачається з акту перевірки, ПАТ «Іллічівський олійножировий комбінат», на підтвердження господарських відносин з ТОВ «ИНФИНИТИ», надано до перевірки письмові пояснення з копіями наступних документів: реєстр отриманих податкових накладних за лютий 2012 року; договір поставки №17/02-ОС/27-К від 20 лютого 2012 року; податкові та видаткові накладні за лютий 2012 року; товарно-транспортні накладні; карточка рахунку 371, 631, 644, за лютий 2012 року; виписки банку за лютий, березень 2012 року.

Таким чином, в матеріалах справи наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами. Зазначені документи, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог діючого на момент виникнення правовідносин законодавства і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Виходячи з наведеного, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентом мали реальний характер, що зумовлює хибність висновків податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках ТОВ «Инфинити» за період, що перевірявся, а відтак, вони не можуть бути покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення. Контрагент позивача на час господарських взаємовідносин з позивачем був зареєстрований як платники податку на додану вартість.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального права.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 345, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Іллічівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16.08.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 у справі № 815/5033/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис) І.А. Васильєва
Судді: (підпис) С.С. Пасічник
(підпис) В.П. Юрченко
З оригіналом згідно