Справа № 804/1292/18
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2018 року Справа № 804/1292/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
розглянувши у порядку спрощеного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
19 лютого 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради, про:
- визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у період з 01 лютого 2015 року по 31 жовтня 2017 року включно;
- зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у період з 01 лютого 2015 року по 31 жовтня 2017 року включно.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона є пенсіонером та отримує пенсію за віком. З 01.10.2014 р. перебуває на обліку в Павлоградському об'єднаному управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області як внутрішньо переміщена особа. Однак, з 01.02.2015 р. виплату пенсії позивачу було призупинено з підстав ненадання до управління довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України. В подальшому комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Павлоградської міської ради прийнято рішення від 13.12.2017 р. № 32 про призначення (відновлення) виплати з 01.11.2017 р. Проте, вказує, що пенсійні виплати за період з 01.02.2015 р. по 31.10.2017 р. не отримала. 21.11.2017 р. позивач звернулась із заявою про поновлення виплати пенсії та виплату заборгованості. 31.01.2018 р. позивачем отримано відмову. З зазначено відмовою позивач не погоджується, що стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 р. відкрито провадження у адміністративній справі № 804/1292/18, та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 16 квітня 2018 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 р. провадження в адміністративній справі № 804/1292/18 зупинено до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі № Пз/9901/20/18 (805/402/18).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2018 р. провадження у справі № 804/1292/18 поновлено, та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 21 листопада 2018 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2018 р. позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії в частині заявлених позовних вимог щодо визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_2 пенсії та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсії за віком у період з 01.02.2015 року по 18.08.2017 р. включно залишено без розгляду.
Отже предметом розгляду у даній справі є:
- визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_2 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у період з 19.08.2017 р. по 31.10.2017 р. включно протиправною;
- зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у період з 19.08.2017 р. по 31.10.2017 р. включно.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, згідно посвідчення НОМЕР_3, виданого 16 березня 1998р., отримує пенсію за віком.
Згідно копії паспорту НОМЕР_4 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4
З 01.10.2014 ОСОБА_2 перебуває на обліку в Павлоградському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, правонаступником якого, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 р. № 821 «Про деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України», є відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
З 01.02.2015 р. виплату пенсії ОСОБА_2 було призупинено з підстав ненадання позивачем до Пенсійного органу довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.
Згідно з копією розпорядження Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 13.12.2017р. №32 виплату пенсії позивачу відновлено з 01.11.2017р.
21.11.2017 р. ОСОБА_2 звернулась до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії та виплати заборгованості.
Однак, листом Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 31.01.2018 р. №0/35, ОСОБА_2 повідомлено про відмову у виплаті заборгованості з пенсійних виплат за період з 19.08.2017 р. по 31.10.2017 р.
З такою відмовою позивач не погоджується, що стало підставою для звернення до суду для захисту своїх порушених прав.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі по тексту Закон №1058-IV).
Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Як вказує позивач в позовній заяві, в період з 19.08.2017р. по 31.10.2017р. пенсійні виплати вона не отримувала, зазначений факт не заперечується й відповідачем. Підставою для припинення пенсійних виплат слугувало ненадання позивачем до Пенсійного органу довідки про взяття на облік особи, яка внутрішньо переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Тобто, підставою для припинення виплати пенсії позивачу, в даному випадку, є ненадання певного документу, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. №509.
Згідно з частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
Аналіз вищенаведених норм Закону дає суду підстави дійти висновку, що Закон №1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як ненадання особою до Пенсійного органу довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Припиняючи нарахування та виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).
Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.
Суд, досліджуючи документи, наявні в матеріалах справи, не вбачає жодних рішень, прийнятих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, на підставі яких була б призупинена виплата пенсії позивачу у період з 19.08.2017р. по 31.10.2017р.
Однак, як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняттям пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статті 49 цього Закону.
Отже, судом встановлено порушення прав позивача щодо припинення та неотримання пенсійних виплат у спірний період.
Однак, відсутність відповідного рішення Пенсійного органу відносно припинення виплат пенсії не є підставою вважати, що право позивача на отримання пенсійних виплат не було порушено.
Таким чином, припиняючи ОСОБА_2 виплату пенсії у спірний період, відповідач порушив право позивача на мирне володіння своїм майном, у зв'язку з чим, суд доходить висновку, що бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка виразилась у невиплаті ОСОБА_2 пенсії за період з 19.08.2017р. по 31.10.2017р. є протиправною.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018р. у справі №805/402/18 (провадження № 11-644асі18), яка є зразковою справою.
Відповідно до частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Щодо позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у період з 19.08.2017р. по 31.10.2017р. суд зазначає наступне.
В позовній заяві ОСОБА_2 вказує про неотримання пенсійних виплат в спірний період з 19.08.2017р. по 31.10.2017р., що відбулось внаслідок ненадання до Пенсійного органу довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України.
Як свідчать матеріали та не заперечується відповідачем, виплату пенсії поновлено лише з 01.11.2017р. Рішенням комісії не призначено виплату заборгованості за період з 19.08.2017р. по 31.10.2017р.
У відповідності до частини 1, частини 2 статті 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Як вже досліджено судом, виключно Законом № 1058 - IV визначено підстави припинення пенсійних виплат. Посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016р. № 365 «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» не є посиланням на норми Закону, оскільки постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно- правовим актом.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
У преамбулі до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.
Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
За таких обставин, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо виплати пенсії пенсіонерам, які мають вищу юридичну силу.
Оскільки Україна, як правова держава, гарантує своїм громадянам право на соціальний захист, яке реалізується в тому числі і у щомісячному отриманні пенсіонерами належної їм пенсії, тому заборгованість, що утворилась повинна бути їй сплачена.
Враховуючи те, що припинення виплати пенсії позивачу сталося внаслідок протиправних дій саме органу Пенсійного фонду України, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 має право на виплату їй пенсії за період з 19.08.2017р. по 31.10.2017р.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред'явленого позову, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 704,80 грн., що документально підтверджується квитанцією № 15391015 від 03.03.2018 р.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Згідно вимог пункту першого частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
З огляду на викладене є необхідність допустити негайне виконання рішення суду в частині здійснення виплати ОСОБА_2 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у межах суми стягнення за один місяць.
Керуючись ст.ст. 242-243, 245-246, 258, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_2 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у період з 19.08.2017 року по 31.10.2017 року включно протиправною.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 19.08.2017 року по 31.10.2017 року включно.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині здійснення виплати ОСОБА_2 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у межах суми стягнення за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник