Справа № 0740/958/18
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2018 року м. Ужгород№ 0740/958/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання Кубічек Н.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 - не з'явився;

представник позивача - ОСОБА_2 - не з'явився;

відповідач - Головне управління Національної поліції в Закарпатській області - представник - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправними дій, скасування наказу та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2018 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) в особі представника ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ракоці, 13, ), яким просив суд: "1. Визнати протиправними (незаконними) дії відповідача щодо звільнення дільничного офіцера поліції сектору превенції Тячівського ВП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України; 2. Визнати протиправними (незаконними) та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області полковника поліції Стефанишина Романа Ігоровича від 31.07.2018 року № 1524 в частині що стосується звільнення дільничного офіцера поліції сектору превенції Тячівського ВП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України; 3. Зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області полковника поліції Стефанишина Романа Ігоровича (іншу уповноважену службову особу, яка здійснюватиме керівництво ГУНП в Закарпатській області на момент виконання судового рішення в даній справі) поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Тячівського ВП ГУНП; 4. Зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області полковника поліції Стефанишина Романа Ігоровича (іншу уповноважену службову особу, яка здійснюватиме керівництво ГУНП в Закарпатській області на момент виконання судового рішення в даній справі) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дати звільнення до набрання рішенням суду законної сили; 5. Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Тячівського ВП ГУНП та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць; 6. Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області внести виправлення до трудової книжки ОСОБА_1 щодо його звільнення; 7. Звільнити позивача від сплати судового збору на підставі ч. 1 п.13 ст. 5 Закону України "Про судовий збір"."

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року було прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області полковника поліції від 31 липня 2018 року № 1524 позивача було звільнено з посади дільничного офіцера поліції сектору превенції Тячівського ВП ГУНП на підставі службового розслідування. Позивач вказує, що 31 липня 2018 року за результатами проведення службового розслідування, висновком встановлено, що своїми діями позивач нібито порушив вимоги статей 12, 18 Закону України "Про національну поліцію", пунктів 1, 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, що виразилося у перебуванні на службі в стані алкогольного сп'яніння. Однак, позивач не погодився із вищевказаним наказом і висновком службового розслідування відповідача та вважає звільнення незаконним, оскільки звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення відповідачем не було враховано, що позивач є учасником бойових дій. Факт перебування в стані алкогольного сп'яніння є вигадкою, будь-яких належних чи допустимих доказів цього у відповідача немає. Єдиним доказом наявності стану сп'яніння є показники медичного освідування, здійсненого 27 квітня 2018 року за допомогою спеціального приладу Drager Alcotest 6810, однак такий в державному реєстрі медичної техніки і виробів медичного призначення Drager Alcotest 6810 взагалі не значиться, що вказує в даному випадку на недопустимість використання результатів його застосування. Крім того, всупереч пункту 5.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 12 березня 2013 року № 230 службове розслідування тривало не один, а майже два місяці і процесуального рішення начальника на його продовження не видавалось.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі, з підстав викладених в письмовому відзиві та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, мотивуючи наступним. Матеріалами службового розслідування встановлено, що 27 квітня 2018 року під час перевірки несення служби добовими нарядами Тячівського ВП ГУНП, працівниками Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України спільно з керівництвом Тячівського ВП було виявлено дільничного офіцера поліції сектору превенції Тячівського ВП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння. З цих підстава було проведено відносно позивача освідчення на стан вживання алкоголю за допомогою алкотестера Drager. Результат освідчення був позитивний - 2.79% (проміле), після чого ОСОБА_1 відсторонено від подальшого несення служби. Також, факт вживання позивачем алкогольних напоїв 27 квітня 2018 року підтверджується його поясненнями від 28 квітня 2018 року, 15 червня 2018 року та 21 червня 2018 року, а також поясненнями Молнара Р.І. від 15 червня 2018 року з яких вбачається, що ОСОБА_1 візуально перебував в стані алкогольного сп'яніння. Таким чином, вказані дії ОСОБА_1 стали наслідком його особистої недисциплінованості та нехтування вимогами нормативних документів МВС України з питань дотримання працівниками Національної поліції України службової дисципліни.

У судове засідання учасники справи не з'явилися, та не забезпечили явку представників, хоча у відповідності до розписки про отримання виклику про з'явлення до Закарпарського окружного адміністративного суду на 26 грудня 2018 року одержали (а.с. 75).

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У відповідності до статті 205 частини 5 КАС України, у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.

А відтак, оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду даної справи, у відповідності до статті 205 КАС України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 42 КАС України учасниками справи є сторони, треті особи.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами докази (заслухавши представників сторін), всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області.

Судом встановлено, що згідно розстановки нарядів на 27 квітня 2018 року ОСОБА_1 дільничний офіцер поліції Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області заступив у складі добового спільного наряду для патрулювання м. Тячева (а.с.а.с. 84, 85).

Наказом ГУНП в Закарпатській області № 1115 від 04 червня 2018 року,було призначено службове розслідування у зв'язку з надходженням повідомлення про те, що ОСОБА_1 перебував на службі з явними ознаками алкогольного сп'яніння (а.с. 76).

Висновком про результати службового розслідування відносно ДОП сектору превенції Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_1 від 31 липня 2018 року зокрема, встановлено що "...27.04.2018 року дільничний офіцер поліції Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_1 заступив у складі добового спільного наряду з працівником УПО в Закарпатській області для патрулювання м. Тячева. Під час перевірки несення служби добовими нарядами, працівниками Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України спільно з заступником начальника Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області майором поліції Подвичем М.М. було виявлено, що ДОП сектору превенції Тячівського ВП ГУНП ОСОБА_1 на службі перебував з явними ознаками алкогольного сп'яніння. За результатами проведеного в службовому кабінеті Подвича М.М. медичного освідування за допомогою спеціального приладу "Драгер" (свідоцтво про повірку законодавчо-регульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/5617 від 31.08.2017, чинне до 31.08.2018) ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп'яніння - 2.79% (проміле). ДОП сектору превенції Тячівського ВП ГУНП ОСОБА_1 вказав, що 27.04.2018 він заступив на службу у спільний наряд з працівником УПО в Закарпатській області по обслуговуванню м. Тячів. Під час несення служби ОСОБА_1 вирішив зайти в кафе-бар, де випив 50 грам горілки. Близько 17.00 біля відділу поліції він зустрів заступника начальника Тячівського ВП Подвича М.М., який запросив його до свого службового кабінету. У службовому кабінеті Подвич М.М. попросив працівників СРПП принести алкотестер "Драгер" і повідомив ОСОБА_1, що має намір освідувати його на предмет вживання алкоголю. В присутності заступника начальника сектору превенції Тячівського ВП Лучко В.М. Подвич М.М. особисто за допомогою алкотестера "Драгер" провів освідування ОСОБА_1 на предмет вживання алкоголю, результат якого був позитивний - 2.79% (проміле). Після цього, Подвич М.М. дав йому підписатися в роздруківці з алкотестера та наказав здати зброю до чергової служби і йти відпочивати додому…" У зв'язку з чим, за грубе порушення службової дисципліни, вимог статей 1, 2, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, ігнорування вимог статей 12, 18 Закону України "Про Національну поліцію", пункту 1, 2 розділу її Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом MBС України від 09.11.2016 № 1179, що виразилося у перебуванні на службі в стані алкогольного сп'яніння та скоєнні вчинку, який компрометує його як поліцейського, проявлену нещирість під час службового розслідування, дільничного офіцера поліції сектору превенції Тячівського ВП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, відповідно до пункту 8 статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, було звільнено зі служби в Національній поліції України (а.с.а.с. 53-59).

У зв'язку з чим, наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 31 липня 2018 року № 1524 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області" звільнено дільничного офіцера поліції сектору превенції Тячівського ВП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України (а.с.а.с 39-41).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі по тексту - Закон України № 580-VIII).

Відповідно до статті 12 частини 1 Закону України № 580-VIII поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського. Поліція не має права відмовити в розгляді або відкласти розгляд звернень стосовно забезпечення прав і свобод людини, юридичних осіб, інтересів суспільства та держави від протиправних посягань з посиланням на вихідний, святковий чи неробочий день або закінчення робочого дня.

Відповідно до статті 18 частини 1 Закону України № 580-VIII поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з статтею 19 Закону України № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

У відповідності до статті 59 частини 1 Закону України № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України", затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 № 3460-IV (далі по тексту - Дисциплінарний статут).

Вказаним Дисциплінарним статутом визначається сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Так, відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно зі статтею 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Враховуючи вищезазначені приписи, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника можуть застосовуватись заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Дисциплінарного статуту, якою визначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Статтею 14 Закону України Про Дисциплінарний статут встановлено порядок накладення дисциплінарного стягнення. Так, відповідно до положень зазначеної статті з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Порядок проведення службових розслідувань визначений Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 12 березня 2013 року № 230 (далі по тексту - Інструкція № 230).

У відповідності до пункту 2.1 Інструкції № 230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 Інструкції № 230 початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення та завершується датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування.

Пунктами 5.1. - 5.4 Інструкції № 230 визначено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування). Якщо вину особи рядового і начальницького складу повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового і начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. Особа рядового і начальницького складу, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.

З матеріалів службового розслідування судом встановлено, що підставою такого проведення був наказ ГУНП в Закарпатській області № 1115 від 04 червня 2018 року, а 03 липня 2018 року, т.в.о. начальника ГУНП в Закарпатській області полковником поліції Шкиртою А.І., термін проведення службового розслідуванні було продовжено до 03 серпня 2018 року.

Таким чином, службове розслідування було проведено в межах встановленого строку, а тому посилання позивача щодо не дотримання відповідачем строків проведення службового розслідування згідно чинного законодавства є безпідставними та підтверджені жодними належними доказами.

У той же час статтею 14 абзацами 10 та 15 Дисциплінарного статуту передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо, а звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 року № 1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі по тексту - Правила № 1179), які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Відповідно до пункту 1 Розділу І Правил № 1179 встановлено, що вони поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов'язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Згідно із пунктом 1 Розділу ІІ Правил № 1179 під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен, неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Правил № 1179 під час виконання службових обов'язків поліцейському заборонено, зокрема перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов'язків і в невстановленому місці.

Суд звертає увагу, що дотримання вище зазначених вимог Дисциплінарного статуту та Правил № 1179 є обов'язком кожного поліцейського незалежно від того перебуває він під час виконання службових обов'язків чи у позаслужбовий час, що пов'язане з особливостями проходження служби в Національній поліції.

Тобто законодавством встановлено підвищені вимоги до поліцейського, що пов'язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку та недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

У відповідності до статті 77 частини 1 пункту 6 Закону України № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як вже було зазначено вище, позивача було звільнено зі служби в поліції за грубе порушення службової дисципліни і законності, порушення вимог статей 12, 18 Закону України "Про Національну поліцію", статей 1, 2, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пунктів 1, 2 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179.

Суд звертає увагу, що порушення службової дисципліни та неетична поведінка позивача підтверджується наявними у справі матеріалами службового розслідування за цими фактом, за результатами освідчення на стан сп'яніння ОСОБА_1, яке проведено за допомогою приладу "Драгер" 27 квітня 2018 року, останній перебував в стані алкогольного сп'яніння із результатом - 2,79 % проміле, що підтверджує й позивач свої підписом на відповідній роздруківці з приладу, оригінал якої було досліджено судом в судовому засіданні.

Водночас суд приходить до висновку про безпідставність доводів позивача про використання під час його освідування не дозволеного до застосування приладу для вимірювання алкоголю. Згідно наявного у матеріалах справи свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/5617 від 31 серпня 2017 року чинне до 31 серпня 2018 року прилад, з допомогою якого було проведено освідчення на стан сп'яніння позивача - газоаналізатор Alcotest 6810 № ARСD-0496, відповідає вимогам МПУ 066/05-2013 (а.с. 86). Таким чином, покликання позивача на відсутність належного сертифікату вказаного приладу спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Судом встановлено, що для визначення наявності або вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі ОСОБА_1 використано технічний засіб Drager Alkotest 6810, дата останньої повірки - 31 серпня 2017 року, результат обстеження позитивний - 2,79 проміле. Висновок за результатами огляду перебуває в стані алкогольного сп'яніння.

Крім того, Держаною службою України з лікарських засобів №14455/2014, медичний виріб газоаналізатори Drager Alkotest, виробник Drager Safety AG Ц Co KgaA відповідає реєстраційним матеріалам, згідно наказу Державної служби України з лікарських засобів від 29.12.2014 р. № 1529 внесений до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення і дозволений для застосування на території України, строк дії свідоцтва не обмежений.

Дослідження свідоцтва про повірку законодавчого регулювання засобу вимірювальної техніки №12-01/5617 від 18.01.2018 р. встановлено, що Газоаналізатор Alkotest 6810, виробник Drager Safety AG Ц Co KGaA, Німеччина, заводський № ARСD-0496, за результатами повірки засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам МПУ 066/05-2013 . Вказане свідоцтво чинне до 31 серпня 2018 року.

Отже, Газоаналізатор Alkotest 6810 виробник Drager Safety AG Ц Co KGaA, Німеччина, заводський № ARСD-0496 пройшов повірку та може використовуватися для вимірювання наявності або відсутності у видихуваному повітрі вмісту етилового спирту до 31 серпня 2018 року.

Відповідно до даних Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, розміщеного на офіційному сайті Міністерства охорони здоров'я України, технічний пристрій газоаналізатор "Drager Alcotest", відповідно до пункту 43 внесено в перелік спеціальних технічних засобів, дозволених для використання на території України відповідно до свідоцтва №14455/2014, затвердженого Наказом Держлікслужби України від 29.12.2014 року №1529 "Про державну реєстрацію медичних виробів".

Необхідно зазначити, що підозра на перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння у керівництва Тячівського ВП виникла саме із візуального огляду. Встановлення перебування позивача в стані алкогольного сп'яніння під час несення служби визначено саме за результатами освідчення з використанням газоаналізаторів шляхом вимірювання вмісту парів алкоголю, а тому медичного освідування на стан вживання алкоголю позивачем не проводилося.

Крім цього згідно наданих письмових пояснень ОСОБА_1 від 28 квітня 2018 року вказав, що 27 квітня 2018 року знаходився на добовому наряді та близько 13:00 зі своїми знайомим зайшли в кафе, яке розміщене на речовому ринку та замовили 300 грам горілки, які випив після чого пішов на чергування (а.с. 78). Вказане підтверджується також письмовими поясненнями позивача від 15 червня 2018 року (а.с 79) та від 21 червня 2018 року (а.с.а.с. 87-90). Вказані пояснення від 28 квітня 2018 року, 15 червня 2018 року та від 21 червня 2018 року написані позивачем власноручно, що підтверджується відповідними письмовими зауваженнями, що містяться у відповідних поясненнях.

Таким чином, позивач не заперечував факту вживання алкогольних напоїв, і як результат такого вживання - перебування у стані алкогольного сп'яніння, перебуваючи на службі під час добового чергування, що свідчать про протиправність поведінки позивача.

Крім того, у відповідності до письмових пояснень старшого інспектора сектору моніторингу Тячівського ВП ГУНП підполковника поліції Молнара Р.І. від 15 червня 2018 року, останній зазначив, що візуально було видно, що ОСОБА_1 знаходився у стані алкогольного сп'яніння, який пояснив, що спиртне вживав разом із своїми товаришами-односельцями (а.с.а.с. 91-93).

В свою чергу, відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" при розгляді справ нетверезий стан працівника може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів (актами та іншими документами, поясненням сторін і третіх осіб, показаннями свідків), які мають бути відповідно оцінені судом.

Перебування поліцейського під час виконання службових обов'язків в нетверезому стані не узгоджується з вимогами пункту 2 розділу ІІ Правил № 1179.

В той же час, суд звертає увагу на те, що підставою для притягнення дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни.

Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Провина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку в даному випадку проявляється у прямому намірі, тобто останній свідомо допускав настання несприятливих наслідків після вчинення ним даних дій.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту встановлені обов'язки осіб рядового і начальницького складу, частини 1 пунктом 1 якої передбачає, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Прийнята позивачем при вступі на службу в поліції присяга відповідно до статті 64 Закону України № 580-VIII передбачає взяття на себе обов'язків поваги та охорони прав і свобод людини, честі держави, несення високого звання поліцейського з гідністю та сумлінного виконання своїх службових обов'язків.

Зазначена подія, що проявилась у перебуванні позивачем на службі у стані алкогольного сп'яніння, стало наслідком грубого порушення службової дисципліни, недотримання ним вимог статей 1, 2, 7 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", Правил етичної поведінки поліцейських № 1179, та вимог статей 12, 18 Закону України "Про Національну поліцію".

Разом з тим, судом встановлено, що дії позивача, які мали місце 27 квітня 2018 року (вживання алкоголю), вчинені ним під час несення служби, є такими, що порушують службову дисципліну, оскільки не пов'язані із необхідністю виконання службових обов'язків, не спрямовані на їх виконання, а також не мають на меті виконання завдань та функцій, покладених на Національну поліцію, її органи чи поліцейських.

На підставі статті 13 Дисциплінарного статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Вирішення питання щодо виду застосованого дисциплінарного стягнення є переважним правом керівника, який наділений правом накладання дисциплінарних стягнень.

Суд вважає, що зазначені дії позивача є несумісними з проходженням служби в поліції, суперечать змісту присяги працівника Національної поліції України, оскільки підривають довіру громадян як до працівників поліції, так і до органів поліції в цілому, принижують їх авторитет.

Як вбачається з оскаржуваного наказу, такий прийнятий уповноваженою особою з дотриманням вимог чинного законодавства.

Крім того, дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Враховуючи вищевикладене, суд, вважає що відповідач при звільненні позивача діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому оскаржувані накази є правомірними, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Доводи позивача не спростовують правомірності поведінки відповідача у спірній ситуації та не підтверджують протиправності оскарженого наказу.

Відповідно до статті 19 частини 2 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статті 77 частини 1 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) в особі представника ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ракоці, 13, ) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 26 грудня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Рішення суду у повному обсязі було складено 02 січня 2019 року.

СуддяС.Є. Гаврилко