Справа № 810/4506/18
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року № 810/4506/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві справу за адміністративним позовом гр. ОСОБА_1 до Іванківського районного відділу Головного управління МВС України в Київській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії ,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся гр. ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

- визнати дії Іванківського районного відділу Головного управління МВС України в Київській області щодо відмови у видачі ОСОБА_1 довідки про заробітну плату за роботу у третій зоні небезпечності (зоні відчуження) м. Прип'ять по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за період 26 та 27 квітня 1986 року без включення: подвійного посадового окладу, добових, одноразової грошової винагороди за перевищення дози радіоактивного ураження в розмірі 500 крб. протиправними

- зобов'язати Іванківський районний відділ Головного управління МВС України в Київській області здійснити перерахунок заробітної плати з відображенням його в особовому рахунку та включити ОСОБА_1 у довідку про заробітну плату за період роботи 26 та 27 квітня 1986 року у третій зоні небезпечності (зоні відчуження) м. Прип'ять по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: подвійний посадовий оклад, добові, одноразову грошову винагороду за перевищення дози радіоактивного ураження організму 500 крб., та надати довідку з урахуванням вказаних виплат.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.07.2018 року він звернувся до голови ліквідаційної комісії Іванківського РВ ГУ МВС України в Київській області із заявою про видачу довідки про заробітну плату за час перебування в зоні відчуження з урахуванням урядових рішень, які діяли 1986 року. Відповідачем листом від 06.08.2018 №М-745 відмовлено йому у видачі зазначеної довідки, посилаючись на те, що попередня довідка, видана 13.03.2012 року, правильна і підстав для видачі нової немає.

Позивач, не погоджуючись з даною довідкою, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.09.2018 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У позовній заяві позивач просив розглядати справу за його відсутності.

На підставі ст. ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом III групи, захворювання пов'язане з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, маю право на відповідні пільги, встановлені законодавством України.

На момент аварії на ЧАЕС, його, як співробітника Іванківського РВ, було відряджено з 26.04.1986 по 27.04.1986 в м. Прип'ять, територія якого визнана як зона відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, де він безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС без засобів індивідуального захисту та виведення у чисту зону, внаслідок чого отримав дозу радіаційного опромінення 25,83 бер (відповідно до Закону України «Про захист людини від іонізуючого випромінювання» - 258,3 мілізівертів), що перевищувало допустиму дозу - 25 бер та призвело до втрати здоров'я та отримання інвалідності 3 групи.

Відповідно до маршрутного листа від 13.09.2000 № 20/М-0096 Головного управління МВС в Київській області старшина міліції ОСОБА_1 приймав участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і знаходився в зоні відчуження з 26 по 27 квітня 1986 року в м. Прип'ять. Отримана ним 26 та 27 квітня 1986 року у місті Прип'яті доза радіоактивного опромінювання становить 25,83 бер.

Іванківським РВ ГУ МВС України в Київській області 13.03.2012 йому було видано довідку № 83 про заробітну плату в зоні відчуження для пред'явлення її до органів пенсійного фонду. Згідно вказаної довідки Вишгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області нарахувало та виплачує йому пенсію.

Позивач 09.07.2018 звернувся до голови ліквідаційної комісії Іванківського РВ ГУ МВС України в Київській області із заявою про видачу довідки про заробітну плату за час перебування в зоні відчуження з урахуванням урядових рішень, які діяли 1986 року, на що отримав відповідь від 06.08.2018 року №М-745 з відмовою у видачі довідки з перерахованою заробітною платою, посилаючись на те, що попередня довідка, видана 13.03.2012 року правильна і підстав для видачі нової немає. Згідно зазначеної довідки нарахована фактична заробітна плата за роботу у місті Прип'ять 26 та 27 квітня 1986 року становить 42,64 карбованців. При цьому, оплата за дні роботи в зоні відчуження розрахована так: (посадовий оклад 160 крб. : 5,33 (денна тарифна ставка) 2 робочих дні х 5,33 (тарифна ставка) х 4 (кратність) = 42,64. Всього 53,30 крб. (10,66 крб. «збережена зарплата» + 42,64 крб. «оплата праці за роботу в зоні).

Разом з цим, відповідач зазначив, що оплата праці працівників, зайнятих на третій, другій і першій зонах небезпеки, проводиться відповідно у п'яти, чотирьох - і трьохкратному розмірах понад середньомісячну заробітну плату виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем тобто без їх підвищення на 100%.

Премія за роботу в зоні ЧАЕС відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7 виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. У зв'язку з тим, що у 1986 році щомісячна премія, як вид грошового забезпечення, для осіб рядового і начальницького складу не існувала, включити до довідки одноразову премію підстав немає.

З огляду на викладене відповідач вважає, що довідка про грошове забезпечення, одержана позивачем за несення служби в зоні відчуження у 1986 році, видана Іванківським РВ в 2012 році, правильна і підстав для видачі нової немає.

Вважаючи такі доводи суб'єкта владних повноважень протиправними, оскільки вони не мають належного правового обґрунтування та суперечать чинним нормам законодавства, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення встановлено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року N 207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року N 665-195) провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, РМ СРСР, ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100% тарифної ставки (посадового окладу).

Виходячи з пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, РМ СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Міністрів СРСР і ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Міністрів УРСР і Укрпрофради № 207-7 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадиться з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці, підвищеної у два рази.

Статтею 3 Закону України «Про правонаступництво України» передбачено, що закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України.

Статтею 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами.

Так, Міністерство праці та соціальної політики України в своєму листі від 06 березня 2012 року № 544/20/132-12 надало роз'яснення, а саме: «...Відомості про встановлення умов і розмірів оплати праці та умов їхнього запровадження по конкретних особах можуть мати, а отже й надавати виключно підприємства, установи, організації (далі - підприємства), де працювали ці особи, або їхні правонаступники.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1 й 12 Закону України «Про оплату праці», право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат.

При здійсненні розрахунку грошового забезпечення необхідно виходити із наступного.

Відповідно до довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках, виданої Іванківським РВ (з обслуговування Іванківського і Поліського районів) ГУ МВС України в Київській області виплата позивачу заробітної плати за роботу в населених пунктах зони відчуження м. Прип'ять з 26.04.1986 по 27.04.1986 за місцем роботи Іванківський РВВС на посаді старшини здійснювалася з урахуванням окладу (тарифної ставки) у розмірі 160,00 крб., а також коефіцієнта 5 (4+1).

Із вказаної довідки слідує, що денна тарифна ставка була визначена у розмірі 5,33 крб. (155,00 крб. посадовий оклад /30 (кількість днів у квітні).

Денна тарифна ставка з урахуванням посадового окладу у подвійному розмірі та врахування 15% надбавки до окладу становить 12,27 крб. (160,00 крб. посадовий оклад)х2 (подвоєння розміру оплати праці)+15% (надбавка до окладу за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю))/30 (кількість днів у квітні) =12,27 крб.).

Збережений середній заробіток за дні роботи позивача в зоні відчуження з урахуванням посадового окладу у подвійному розмірі та врахування 15% надбавки до окладу становить 12,27 крб. (160,00 крб. посадовий оклад) х2 (подвоєння розміру оплати праці)+15% (надбавка до окладу за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю)/30 (кількість днів у квітні) = 12,27 крб.).

Отже, грошове забезпечення позивача за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26 квітня по 27 квітня 1986 року з урахуванням подвійного посадового окладу та врахування 15% надбавки до окладу становить 122,70 крб., а саме: (12,27 крб. (денна тарифна ставка, з урахуванням посадового окладу у подвійному розмірі та врахування 15% надбавки до окладу)х4 (кратність для території, яка знаходиться у 3 зоні небезпеки)х2 (кількість днів знаходження у 3 зоні небезпеки) = 12,27 х 4 х 2 = 98,16 крб. + 24,54 крб. (збережений середній заробіток за дні роботи позивача в зоні відчуження з урахуванням посадового окладу у подвійному розмірі та врахування 15% надбавки до окладу) х2(кількість днів знаходження у 3 зоні небезпеки).

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР "Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати" від 17 травня 1986 року № 964-рс визначено, що у тих випадках, коли працівник отримує гранично допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи в зазначених зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода у розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського та начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим чи спеціальним званням, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці ООН № 115 «Про захист працівників від іонізуючої радіації» і п.п. 1.11 ОСП-72/80 основних санітарних правил, оплачуватися має весь час знаходження працівника в умовах радіації більше 1,4 мілібер на годину (без засобів індивідуального захисту).

Підприємства і організації у разі неправильної оплати праці в зоні відчуження, повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках, брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії (ПО ЛНА) на ЧАЕС (Чорнобильській атомній електростанції (з листа Мінсоцполітики від 09.06.1995 № 224/8.13).

Основні межі дозу радіоактивного опромінення встановлені ст.5 Закону України «Про захист людини від іонізуючого випромінювання» від 14.01.1998 № 15/98-ВР.

Згідно цієї норми, основна дозова межа індивідуального опромінення населення не повинна перевищувати 1 мілізіверта ефективної дози опромінення за рік. При цьому середньорічні ефективні дози опромінення людини, віднесеної до критичних груп, не повинні перевищувати встановленого цією статтею основних дозових меж опромінення незалежно від умов та шляхів формування цих доз.

Відповідно до примітки до ч.1 ст.5 зазначеного закону, 1 мілізіверт дорівнює 0,1 бера.

Позивач на час роботи в зоні відчуження мав звання старшина міліції та отримав дозу опромінення 25,83 рентген (БЕР), що підтверджується маршрутним листом від 13.09.2000 № М-0096, виданим Головним управлінням МВС України в Київській області , карткою обліку дози радіоактивного опромінення.

Відповідно до Положення "Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР 29 липня 1991 за № 114 звання старшина міліції віднесено до категорії "Молодший начальницький склад".

Виходячи з викладеного, позивачу належить до виплати одноразова грошова винагорода (як особі, яка відноситься до молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ), у розмірі 500,00 крб. Отже, позивач має право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 500,00 крб., та разом з цим, вказана сума коштів всупереч вимогам чинного законодавства не була виплачена останньому.

Відповідно до умов підпункту 2 пункту 1 постанови Міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок від 10 червня 1986 року № 207-7 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, які зайняті на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища" міністерствам і відомствам дозволялось виплачувати працівникам, у тому числі військовослужбовцям військових частин і органів КДБ СРСР, військовозобов'язаним, призваним на збори, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, направленим на роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища, добові в розмірі 3,50 крб.

За період знаходження Позивача у зоні відчуження йому належало до оплати добові у розмірі 07,00 крб. (3,50 крб. (розмір добових)х2 дні (загальна кількість днів роботи у зоні відчуження))

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 16.03.2017 у справі № К/800/49848/15 та в ухвалі від 14.06.2017 у справі К/800/42484/15.

Крім того, постановою Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року N 207-7 визначено, що витрати, пов'язані з відрядженням всіх працівників, виробляються понад ліміти на службові відрядження і не обмежуються граничними асигнуваннями на ці цілі.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист заробітної плати, ратифікованої 30 червня 1961 року, Україна прийняла на себе зобов'язання заробітною платою рахувати будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах за виконану роботу або послуги працівникові.

З наведених положень слідує, що невидача запитуваної довідки породжує у позивача невизначеність щодо можливості в подальшому реалізувати право отримання належного йому розміру пенсійного забезпечення. Підставою для відмови у видачі вказаної довідки, з боку відповідача, не може слугувати відсутність необхідних первинних документів щодо оплати праці позивача у період його перебування у зоні відчуження, так як вини в тому позивача не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України головним обов'язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини, за свою діяльність держава відповідає перед людиною. Забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004).

Таким чином, доводи відповідача відносно того, що грошові винагороди носять разовий характер, а тому до розрахунку заробітної плати не включаються є безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Слід зазначити, що аналогічна позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 10 грудня 2014 року у справі К/800/48786/14.

Отже, наділивши позивача певними соціальними гарантіями, що випливають з його статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, інваліда із захворюванням, пов'язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, держава взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб.

Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист осіб, які постраждали і є інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів щодо правомірності своїх дій, а тому заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 9, 77, 194, 205, 241 - 246, 250, 257, 259-262 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Іванківського РВ ГУ МВС України в Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку грошового забезпечення одержаного за роботу в зоні відчуження ЧАЕС та видачі довідки.

Зобов'язати Іванківський РВ ГУ МВС України в Київській області, здійснити перерахунок заробітної плати з відображенням його в особовому рахунку та включити ОСОБА_1 у довідку про грошове забезпечення (заробітну плату) за роботу в зоні відчуження в м. Прип'ять з 26 квітня 1986 року по 27 квітня 1986 року з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням та врахуванням 15% надбавки до окладу за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю у розмірі 122,70 крб.; добових у розмірі 7,00 крб.; одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 500,00 крб. та надати довідку для пред'явлення до органів пенсійного фонду для нарахування пенсії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.