Справа № 522/16288/18
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2018-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

за участю секретаря - Ляшенко Ю.В.,

за участю сторін: позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_3,

представник відповідача - Топова О.П.,

перекладач - Рахман Хамід Хабіб,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (65000, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) про визнання протиправним та скасування рішення про скорочення строку тимчасового перебування на території України,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення № 19 від 11.09.2018 року про скорочення строку тимчасового перебування на території України.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що він прибув в Україну до м.Одеси через КПП «Аеропорт-Одеса» на підставі візи, дійсної до 25.11.2018 року. Обмежень по переміщенню територією України у Позивач не має. Позивач не працевлаштовувався, ні з ким не укладав трудової угоди. Під час знаходження Позивача на ринку « 7 км» біля контейнеру № 1575 посадовими особами відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС України в Одеській області безпідставно та незаконно було вирішено, що позивач працював без дозволу на працевлаштування. Позивач вважає рішення відповідача про скорочення строку тимчасового перебування на території України та зобов'язано покинути територію України у термін до 17 вересня 2018 року неправомірним та підлягаючим скасуванню, оскільки в діях позивача відсутній склад правопорушення, який послугував підставою для винесення відповідачем Рішення № 19 про скорочення строку тимчасового перебування на території України громадянина та зобов'язано його покинути територію України у термін до 17 вересня 2018 року.

Ухвалою суду від 21.11.2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження.

07.12.2018 року від представника Відповідачів до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі, зазначивши, що до України позивач прибув 08.09.2018 по разовій візі типу С, віза НОМЕР_1, мета поїздки С-02 (гостева). Державний кордон України перетинав через КПП «Аеропорт-Бориспіль» по паспортному документу для виїзду за кордон громадянина Афганістану серії та номеру НОМЕР_2 від 04.05.2016.

Відповідно до матеріалів справи 11.09.2018 співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: промисловий ринок « 7 км», Овідіопольський район, Одеської області було виявлено громадянина Афганістану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме - працював без дозвільних документів на право працевлаштування в Україні. Цим самим позивачем порушено ст.. 42 Закону України «Про зайнятість населення». Тобто мета візиту не відповідає меті перебування і позивач не підпадає під перелік іноземців та осіб без громадянства, які мають право на працевлаштування на території України.

У позивача відсутні підстави для тимчасового перебування на території України відповідно до ч. 4-12 ст. 4 Закону, у зв'язку з чим, відповідно до рішення ТУ ДМС України в Одеській області від 11.09.2018 № 19 про скорочення строку перебування на території України громадянина Афганістану ОСОБА_1, позивачу було скорочено термін тимчасового перебування на території України та зобов'язано його покинути території України в термін до 17.09.2018.

В судовому засіданні 26.12.2018 року Позивач та його представник підтримали адміністративний позов у повному обсязі та просили задовольнити його з підстав, викладених в тексті позовної заяви.

В судовому засіданні 26.12.2018 року представник Відповідачів заперечував проти адміністративного позову та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі з підстав, викладених в тексті відзиву.

На підставі викладеного, дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов та заперечення на нього, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що до України ОСОБА_1 прибув 08.09.2018 по разовій візі типу С, віза НОМЕР_1, мета поїздки С-02 (гостева). Державний кордон України перетинав по паспортному документу для виїзду за кордон громадянина Афганістану серії та номеру НОМЕР_2 від 04.05.2016.

11.09.2018 року, стосовно позивача головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС України в Одеській області Антощенко О.О. був складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно позивача за працювання без дозволу та працевлаштування, за що передбачена відповідальність відповідно до ч. 1 ст.203 КУпАП.

На підставі протоколу, 11.09.2018 року заступником начальника ГУ ДМС України в Одеській області Максименко А.В. була винесена постанова про накладання адміністративного стягнення ПН МОД 004471, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.203 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700 грн.

В той же день, 11.09.2018 року, заступником начальника ГУ ДМС України в Одеській області Максименко А.В. було винесено Рішення № 19 про скорочення строку тимчасового перебування на території України громадянина Афганістану ОСОБА_1 (лат. ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі якого позивачу був скорочений термін тимчасового перебування на території України та зобов'язано його покинути територію України у термін до 17 вересня 2018 року.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Процедура скорочення терміну перебування іноземців на території України визначена Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі- Закон) та Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150 "Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України" (далі - Порядок).

Відповідно до п.6 ч.І ст.1 Закону, іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею четвертою Закону передбачений перелік підстав перебування іноземців на території України:

1. Іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

2. Іноземці та особи без громадянства, яких визнано біженцями в Україні або яким надано притулок в Україні, вважаються такими, які постійно проживають на території України з моменту визнання біженцем в Україні або надання притулку в Україні. Постійне проживання на території України біженців підтверджується посвідченням біженця.

3. Іноземці та особи без громадянства, яких визнано особами, що потребують додаткового захисту, або яким надано тимчасовий захист в Україні, вважаються такими, які на законних підставах тимчасово проживають на території України на період дії обставин, за наявності яких додатковий чи тимчасовий захист було надано. Тимчасове проживання на території України таких іноземців та осіб без громадянства підтверджується посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, або посвідченням особи, якій надано тимчасовий захист в Україні.

4. Іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

5. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для участі у реалізації проектів міжнародної технічної допомоги, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

6. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою проповідування релігійних віровчень, виконання релігійних обрядів чи іншої канонічної діяльності за запрошенням релігійних організацій та погодженням з державним органом, який здійснив реєстрацію відповідної релігійної організації, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період діяльності в Україні.

7. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для участі у діяльності філій, відділень, представництв та інших структурних осередків громадських (неурядових) організацій іноземних держав, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період діяльності в Україні.

8. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для роботи у представництвах іноземних суб'єктів господарювання в Україні, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

9. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для роботи у філіях або представництвах іноземних банків, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

10. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для провадження культурної, наукової, освітньої діяльності на підставах і в порядку, встановлених міжнародними договорами України або спеціальними програмами, а також іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою участі в міжнародних та регіональних волонтерських програмах чи участі в діяльності організацій та установ, що залучають до своєї діяльності волонтерів відповідно до Закону України "Про волонтерську діяльність", інформація про які розміщена на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері волонтерської діяльності, отримали посвідку на тимчасове проживання та здійснюють волонтерську діяльність на базі зазначених організацій та установ, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період провадження такої діяльності.

11. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для роботи кореспондентом або представником іноземних засобів масової інформації та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

12. Іноземці та особи без громадянства, які є засновниками та/або учасниками, та/або бенефіціарними власниками (контролерами) юридичної особи, зареєстрованої в Україні, та прибули в Україну з метою контролю за діяльністю таких юридичних осіб і отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період дії посвідки.

13. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

14. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

15. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - тринадцятій цієї статті.

16. Іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

17. Іноземці та особи без громадянства, які до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття рішення про припинення громадянства України залишилися постійно проживати на її території, вважаються такими, які постійно проживають в Україні.

18. Особи, звільнені з пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на підставі рішення суду про скасування рішення про їх затримання або примусове видворення за межі України, або яких до завершення граничного строку перебування у таких пунктах не було примусово видворено за межі України з причин відсутності проїзного документа, транспортного сполучення з країною їхнього походження або з інших причин, незалежних від таких осіб, визнаються такими, які на законних підставах тимчасово перебувають в Україні на період дії обставин, що унеможливлюють їх примусове видворення за межі України.

19. Іноземці та особи без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, вважаються такими, які на законних підставах тимчасово проживають на території України на період дії контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України. Тимчасове проживання на території України таких іноземців та осіб без громадянства підтверджується військовим квитком рядового, сержантського і старшинського складу.

У відповідності до приписів частини першої статті 24 Закону, якщо в іноземця або особи без громадянства немає підстав для тимчасового проживання, встановлених частинами четвертою-дванадцятою статті 4 цього Закону, або для тимчасового перебування на території України, строк їх перебування скорочується.

Вказана норма узгоджується з положеннями пункту 12 Порядку.

Згідно із пунктом 13 Порядку, рішення про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником або керівником органу СБУ в разі відсутності підстав для тимчасового перебування, а також заяви приймаючої сторони, органу Національної поліції чи органу охорони державного кордону.

Приписами пункту 14 Порядку встановлено, що у рішенні про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України зазначається строк, протягом якого особа зобовязана виїхати з України. Такий строк не може бути більш як десять діб з дня прийняття рішення.

Копія зазначеного рішення видається іноземцеві та особі без громадянства під розписку.

У паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, ставиться відмітка Строк тимчасового перебування скорочено до ____ ___________ 20__ року.

Отже, законодавством України закріплено, що іноземці та особи без громадянства мають право перебувати на території України за наявності підстав, перелік яких є вичерпний. Одночасно закріплено, що у разі відсутності у іноземця або особи без громадянства передбачених підстав для перебування або проживання на території України, строк такого перебування підлягає скороченню.

Судом встановлено, що Позивач прибув в Україну на підставі візи, дійсної до 25.11.2018 року, а тому він вважається таким, що тимчасово перебуває на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд, а тому, у відповідності до п. 16 ч. 4 Закону має підстави перебувати на території України.

В свою чергу відповідачем не зазначено доказів, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме, не має доказів працевлаштування фактичним роботодавцем та місце і час правопорушення. Не враховано обставини, що Позивач прибув в Україну на підставі візи, дійсної до 25.11.2018 року, тобто, має дозвільні документи на проживання в Україні. Не враховано наявеність та характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність).

При цьому позивач в судовому засіданні 26.12.2018 року зазначив, що він не працевлаштовувався та ні з ким не укладав трудової угоди і не має відношення до контейнеру № 1575, в якому, як зазначено відповідачем, він працював.

Більше того, ГУ ДМС України у Одеській області не досліджувалося питання наявності вини, яка повинна була бути вираженою у формі умислу. Зокрема, протокол не містить жодних висновків щодо наявності у діях особи вини у вчиненні правопорушення. Постанова містить виключно опис фактичних обставин і зазначення, що такі дії становлять порушення п. 67 постанови КМУ № 322 від 25.04.2018 року.

Також суд зазначає, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана виконати ряд дій, обов'язкове виконання яких в своїй сукупності сприяє правильному вирішенню справи по суті і винесенню законного рішення, однак відповідно до матеріалів справи, протокол та постанову було викладено українською мовою, не зважаючи на те, що позивач є громадянином іншої країни та українська мова йому не зрозуміла. Доказів залучення перекладача відповідачем також не надано.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що Відповідачем протиправно прийнято рішення № 19 від 11.09.2018 року про скорочення строку тимчасового перебування на території України ОСОБА_1.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 704,80грн.

У зв'язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (65000, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) про визнання протиправним та скасування рішення про скорочення строку тимчасового перебування на території України - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 19 від 11.09.2018 року про скорочення строку тимчасового перебування на території України громадянина Афганістану ОСОБА_1 (лат. ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язання його покинути територію України у термін до 17 вересня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (65000, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 704 грн. (сімсот чотири) та 80 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 29.12.2018 року.

Суддя А.А. Радчук.

.