Справа № 826/6363/18
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 грудня 2018 року №826/6363/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі також - суд) звернувся ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Міністерства оборони України, (далі - відповідач- 1) та ІНФОРМАЦІЯ_1 , (далі - відплвідач -2), в якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати Міністерство оборони України та Львівський військовий комісаріат призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності з врахуванням висновків суду;

- допустити рішення суду до негайного виконання;

- зобов`язати надати звіт про виконання судового рішення протягом семи днів з дня отримання копії судового рішення;

- суворо дотриматися правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в пункті 41 рішення від 21.10.2015 у справі «Устименко проти України» щодо доцільності розгляду справ стосовно захисту соціальних справ громадян у рамках письмової процедури.

Позовні вимоги мотивовано протиправною бездіяльністю при розгляді відповідачами звернень позивача щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 у письмовому відзиві зазначив про необґрунтованість позову з огляду на те, що разом із заявою про направлення до Міністерства оборони України документів для встановлення та виплати вищевказаної одноразової грошової допомоги позивачем надано неповний пакет документів. Зокрема, не надано документ про те, що його контузія, травма або каліцтво, отримані під час проходження військової служби, не пов`язані із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, що може бути підтверджене довідкою командира військової частини про обставини отримання поранення (контузії, травми або каліцтва), а на час проходження строкової військової служби актом, затвердженим командиром військової частини, довідкою командира або лікаря військової частини, службово-медичною характеристикою.

Згідно з доводами ІНФОРМАЦІЯ_1 , поданими листом від 15.01.2018 №358 позивача повідомлено про відсутність довідки щодо підтвердження вищевказаних обставин.

Крім того, відповідач-2 вказує на те, що повноваження стосовно прийняття рішення про призначення згаданої одноразової грошової допомоги належить виключно до повноважень Міністерства оборони України, а виплата допомоги може здійснюватися Львівським обласним військовим комісаріатом лише на підставі рішення Міністерства оборони та у разі перерахування для цього Міністерством оборони України коштів на реєстраційний рахунок комісаріату. Однак, таке рішення та кошти відсутні.

Відповідач-2, Міністерство оборони України надало до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому також стверджує про необґрунтованість позовних вимог у зв`язку з ненаданням позивачем документа про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Згідно з нормами Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, заяву про виплату одноразової грошової допомоги разом з відповідними документами необхідно подавати до уповноваженого органу, яким наразі є Львівський обласний військовий комісаріат, який складає висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги та направляє цей висновок з підтверджуючими документами до Міністерства оборони України для прийняття рішення.

Відповідний висновок до Міністерства оборони України не надходив, що свідчить про недотримання позивачем вищевказаного Порядку у зв`язку з чим Комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, не розглядала його заяву та пропозиції Міністру оборони України для прийняття рішення не подавала.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 17.05.1987 по 08.04.1989 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Збройних Силах, в тому числі брав участь у бойових діях в Афганістані з 14.11.1987 по 10.06.1988

Відповідно до витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол від 09.12.2016 №910) ОСОБА_1 має поранення, контузію, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджено актом судово-медичного обстеження від 06.12.2016 №2332, складеного Львівським обласним бюро судово-медичної експертизи

24.03.2017 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності строком до 01.04.2018, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 30.03.2017 серії 12 ААА №353076

Зважаючи на викладене, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 02.11.2017, в якій просив опрацювати подані ним документи та направити їх до Міністерства оборони України для прийняття рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму.

Разом із заявою позивач направив додатки у кількості 8 аркушів.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 до заяви позивачем додано: копію виписки із акту огляду МСЕК від 30.03.2017 серії 12ААА №353076; копію посвідчення інваліда війни; копію посвідчення учасника війни; копію витягу з протоколу ВЛК Західного регіону від 09.12.2016; копію довідки про проходження строкової військової служби; копію паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду.

Стверджуючи про відсутність інформації про стан розгляду його заяви Львівським обласним військовим комісаріатом, позивач звернувся до Міністра оборони України із заявою від 25.01.2018 про прийняття рішення про призначення та виплату йому згаданої допомоги.

Листом від 09.02.2018 №248/3/6/421 Департамент фінансів Міністерства оборони України запропонував звернутися з документами до обласного військового комісаріату, роз`яснивши, що відповідно до Положення про організацію в Міністерстві оборони роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530, оформлення документів на одержання одноразової грошової допомоги та їх подання в Департамент фінансів Міністерства оборони України здійснюється обласним військовим комісаріатом за місцем проживання.

Вважаючи протиправними дії/бездіяльність відповідачів щодо розгляду питання про призначення та виплати йому вищевказаної допомоги, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перебування особи на військовій службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а тому необхідно керуватися, в тому числі, і положеннями частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, яка визначає право звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, в даному випадку стягнення грошового забезпечення військовослужбовця.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Визначення соціального захисту військовослужбовців міститься у статті 1 названого Закону та означає діяльність (функцію) держави, спрямовану на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною першою статті 16 вказаного Закону у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 6 частини другої статті 16 цього ж Закону визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Розмір одноразової грошової допомоги визначено статтею 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Згідно з частиною дев`ятою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 12 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Згідно з пунктом 11 Порядку №375 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Пунктом 13 Порядку №975 визначено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до пункту 14 Порядку №975 одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

За змістом пункту 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530, документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.

У разі настання інвалідності подаються такі документи:

- висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який визнаний інвалідом (додаток 13);

- заява про виплату одноразової грошової допомоги (додаток 12);

- копія довідки МСЕК про встановлення групи та причинного зв`язку інвалідності;

- копії свідоцтва про хворобу, постанови чи довідки відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва);

- витяг з наказу командира військової частини про виключення зі списків особового складу частини (для військовослужбовців строкової військової служби - копія військового квитка);

- копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я, по батькові та місце реєстрації;

- копія документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копія сторінки паспорта з такою відміткою);

- копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, - у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

У разі якщо особа має право на одержання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та на інші допомоги або компенсаційні виплати у зв`язку з ушкодженням здоров`я, які встановлені іншими нормативно-правовими актами, до документів додаються довідки про те, що інші виплати не проводилися.

Відповідно до пункту 4.8 вищевказаного Положення висновок стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги подається відповідними органами в 15-денний строк з дня реєстрації документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні.

Відповідно до Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 26.10.2016 №564, в апараті Міністерства оборони України створено однойменну Комісію з метою виконання пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, та Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов`язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 травня 1994 року №290.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ цього Положення Комісія приймає рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на підставі документів, визначених Порядком та Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530, та інших нормативно-правових актів.

З огляду на проживання позивача у Львівській області, уповноваженим органом для оформлення та подання до Департаменту фінансів Міністерства оборони України документів на одержання позивачем одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, є Львівський обласний військовий комісаріат, до якого й звернувся позивач.

Аналіз змісту вищевказаних законодавчих актів дає підстав суду дійти висновку, що у зв`язку зі зверненням позивача до Львівського обласного військового комісаріату із заявою та належними документами щодо одержання одноразової грошової допомоги, розгляд такої заяви має закінчитись прийняттям останнім відповідного висновку стосовно можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги, який в 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів подається до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для подальшого вирішення питання щодо прийняття рішення про призначення та виплату позивачу згаданої допомоги.

Однак, судом не встановлено факту прийняття Львівським обласним військовим комісаріатом висновку за результатами розгляду заяви та документів позивача та направлення цього висновку за належністю, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача-2 щодо розгляду цієї заяви та зумовлює необхідність задоволення вимоги позивача про визнання такої бездіяльності протиправною.

При цьому суд не вважає обгрунтованими доводи ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання позивачем усіх необхідних документів для складення такого висновку та надіслання позивачу листа від 15.01.2018 №358 про відсутність одного з необхідних документів, оскільки сама по собі відсутність будь-якого з необхідних документів не позбавляє військовий комісаріат виконання покладеного на нього обов`язку щодо складення згаданого висновку.

За відсутності висновку ІНФОРМАЦІЯ_1 суд погоджується з доводами Міністерства оборони України про відсутність підстав для розгляду Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, заяви позивача та прийняття Міністерством оборони України рішення за цією заявою.

Отже, протиправні дії/бездіяльність Міністерства оборони України стосовно позивача у даному випадку відсутні, тому, необґрунтованими є вимоги позивача про визнання протиправними цих дій і про зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу.

При цьому вимога позивача про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу також не ґрунтується на вимогах законодавства, оскільки у спірних правовідносинах названий відповідач наділений лише повноваженнями щодо складення відповідного висновку за результатами розгляду поданих позивачем заяви і документів та направлення цього висновку до Міністерства оборони України. Тому така вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Беручи до увагу наведене та враховуючи протиправну бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розгляду заяви позивача про призначення одноразової грошової допомоги, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача-2 розглянути вказану заяву та направити до Міністерства оборони України відповідний висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №975

При цьому визначення судом конкретного рішення, яке має бути прийняте суб`єктом владних повноважень за результатами розгляду заяви, за умови, що передбаченого законом рішення такий суб`єкт ще не приймав, є передчасним, та не буде відповідати засадам і завданню адміністративного судочинства, яке полягає у здійсненні судового контролю правомірності тих рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які ним ухвалені, вчинені чи допущені.

Відтак, позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому підлягають до часткового задоволення судом.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною другою статті 72 цього ж Кодексу доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд, поміж іншого, вирішує чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Статтею 371 цього Кодексу визначено перелік судових рішень, які виконуються негайно, а також перелік судових рішень, які суд може вернути до негайного виконання за заявою учасників справи або з власної ініціативи.

Однак, наразі у суду відсутні підстави допустити рішення суду до негайного виконання, оскільки до жодного з виду судових рішень, визначених статтею 371 Кодексу адміністративного судочинства України, дане судове рішення не належить.

Стосовно встановлення судового контролю у даній справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною першою статті 382 цього Кодексу суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У пунктах 1, 2 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

Аналогічний правовий висновок викладений в рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 805/402/18-а.

При цьому, визначальним критерієм при вирішенні питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт є наявність підстав вважати, що він буде ухилятися від його належного та своєчасного виконання.

Проте, суд не вбачає необхідності для встановлення судового контролю з огляду на відсутність обставин, які вказують на те, що рішення суду, ухвалене за результатами розгляду справи по суті, після набрання ним законної сили залишиться невиконаним відповідачем, стосовно якого задоволено позовні вимоги або буде ним виконуватися не в розумні строки, або неналежним чином.

Підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат у суду відсутні.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ :
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м.Київ, пр.Повітрофлотський, 6, ) та ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.11.2017 відповідно до вимог Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.11.2017 та направити до Міністерства оборони України відповідний висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975,

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко