Справа № 826/21507/15
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08 січня 2019 року № 826/21507/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Повного товариства «Ломбард «УМКВ і Компанія» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень,

встановив:

07.09.2015 Повне товариство «Ломбард «УМКВ і Компанія» звернулося в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (ДПІ у Святошинському районі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень від 09.06.2015 №002052205 та від 04.09.2015 №.

Зазначило, що порушення, визначені в акті перевірки, не відповідають порушенням, вказаним у спірних рішеннях. Крім того, ряд укладених між ним та його контрагентами господарських договорів, відповідач вважає такими, що не мають очевидного економічного сенсу, однак перевіркою встановлено наявність усіх первинних документів, будь-яких недоліків в них не виявлено. Тобто, реальність господарських операцій підтверджено. При цьому дотримано і касової дисципліни, адже готівку фактично оприбутковано, що, відповідно, свідчить про неправильне застосування контролюючим органом норм права та застосування штрафних санкцій.

Більше того, за період розгляду справи, відповідачем проведена ще одна перевірка. І за обставин аналогічних господарських правовідносин із спірними контрагентами таких самих порушень, як за попередній період ДПІ у Святошинському районі не визначено. Тобто оцінка доцільності господарських операцій не відповідає завданням та функціям податкового органу, визначеним Податковим кодексом України (ПК України).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.09.2015 у справі відкрито провадження і призначено її до розгляду.

На підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017 та згідно із розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2018, справу передано на автоматичний розподіл справ між суддями.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2018, для її подальшого розгляду і вирішення визначено суддю Чудак О.М.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), шляхом його викладення в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тобто, розгляд даної справи після 15.12.2017 здійснено відповідно до приписів нової редакції КАС України.

Так, ухвалою суду від 08.02.2018 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

28.03.2018 до суду надійшло клопотання позивача про долучення документів та матеріалів до справи, а 16.04.2018 – надійшов письмовий підсумок доводів Повного товариства «Ломбард «УМКВ і Компанія».

В судовому засіданні представниками позивача заявлені вимоги підтримано та висловлено прохання задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, додаткових поясненнях, підсумку доводів та наданих у справу доказах.

Представник відповідача у попередніх засіданнях проти задоволення позову заперечувала.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотаннями представників позивача, на підставі частини четвертої статті 194 КАС України та частини дев’ятої статті 205 цього ж Кодексу, ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Так, суд дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

З 23.03.2015 по 06.05.2015 відповідачем проведена планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт перевірки від 21.05.2015 №239/22-05/32312033.

На підставі акта перевірки ДПІ у Святошинському районі прийняті податкові повідомлення-рішення від 09.06.2015 № та №.

Позивач не поголився із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та оскаржив їх в адміністративному порядку.

Рішенням про результати розгляду первинних скарг Головного управління ДФС у місті Києві від 17.08.2015 за №12686/10/26-15-10-05-35 податкове повідомлення-рішення від 09.06.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 2768915 грн та застосовано штрафні санкції у сумі 692228,75 грн, в частині основного боргу у сумі 2271078 грн та застосування штрафних санкцій у сумі 567769,50 грн - скасовано, а в іншій частині залишено без змін. Податкове повідомлення-рішення від 09.06.2015 № щодо порушень в сфері застосування реєстраторів розрахункових операцій у сумі штрафних санкцій 155364,15 грн залишено без змін.

За результатом адміністративного оскарження відповідачем 04.09.2015 прийнято нове податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 497837 грн та застосовано штрафні санкції у сумі 124459,25 грн.

Позивач не погодився із податковими повідомленнями - рішеннями від 09.06.2015 № та від 04.09.2015 № і звернувся до суду.

Суд, визначаючись щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення від 04.09.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 497837 грн та застосовано штрафні санкції у сумі 124459,25 грн, зазначає наступне.

Вказане рішення прийнято на підставі акта перевірки від 21.05.2015 та рішення про результати розгляду первинних скарг від 17.08.2015 у зв`язку із порушенням позивачем глави 3, п.п. 140.1.7 п. 140.1 ст. 140 ПК України.

Згідно висновків акта перевірки та рішення про результати розгляду первинних скарг позивачем порушені вимоги п.п. 135.5.15 п. 135.5 ст. 135, п. 138.2, п.п. 138.10.2 п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток за період 2012-2014 років.

Суд особливо звертає увагу на те, що ПК України в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, містить главу 3 – податкові консультації розділу 2 та главу 3 – збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну і теплову енергію, крім електроенергії, виробленої кваліфікованими когенераційними установками розділу 14 спеціальні податкові режими.

Вказані глави не мають відношення до порушень, виявлених під час проведення відповідачем планової перевірки.

Крім цього, ст. 140 ПК України визначає особливості визнання витрат подвійного призначення, зокрема, п.п. 140.1.7 передбачає, що при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення, як витрати на відрядження.

Вказана норма також не стосується порушень, виявлених під час проведення відповідачем планової перевірки.

Суд зазначає, що спірне рішення відповідача, в першу чергу, порушує ст. 58 ПК України та Порядок направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень – рішень платникам податків, який діяв у період прийняття спірного податкового повідомлення – рішення та був затверджений наказом Міністерства фінансів

України від 28.11.2012 №1236, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.12.2012 за №2135/22447. Але визнання протиправним та скасування рішення суб’єкта владних повноважень з формальних підстав не відповідає принципам адміністративного судочинства.

В акті перевірки зазначено, що позивачем з ТОВ «Оптимальний вибір плюс» 10.04.2012 укладений договір про надання рекламних послуг №1004-П на виготовлення плакатів. При цьому директор позивача є засновником вказаного контрагента.

31.01.2014 позивачем укладений договір з ТОВ «Юнірент Ост» №311 про надання юридичних послуг. При цьому, позивач має штатних юристів, а також директор ТОВ «Юнірент Ост» є директором ТОВ «УМКВ», який, у свою чергу, є засновником позивача.

31.01.2014 позивачем укладений договір з ТОВ «Мелекс» №1401-31-К про надання клірингових послуг. При цьому, головний бухгалтер позивача є засновником цього контрагента, а цей контрагент є засновником позивача.

31.01.2014 укладений договір з ТОВ «УМКВ» №1301-31-К про надання клірингових послуг. При цьому директор позивача є засновником цього контрагента.

03.02.2014 укладений договір з ТОВ «Нісаф-Квадро» №Б-302-2014 про надання комерційної безпеки. При цьому, директор цього контрагента є засновником ТОВ «УМКВ», який, у свою чергу, є засновником позивача.

30.01.2014 укладений договір з ТОВ «Альвако» №1301-30-К про надання клірингових послуг. При цьому, директор контрагента є засновником ТОВ «УМКВ», який, у свою чергу, є засновником позивача.

Вказані контрагенти позивача зареєстровані за юридичною адресою позивача.

Відповідачем в акті також зазначено, що в ході перевірки встановлена невідповідність господарських операцій, що не мають очевидного економічного сенсу або економічної законної мети та виявлено факти неодноразового проведення господарських операцій, характер яких дає підстави вважати, що метою їх здійснення є збільшення витрат, що несе за собою уникнення правомірної сплати податків.

Вказані контрагенти позивача також не знаходяться за своїми податковими адресами, тому неможливо було провести зустрічні звірки.

Таким чином, позивач порушив п.п. 138.10.2 п. 138.2 ст. 138 ПК України, в результаті чого зависив витрати, що враховуються при визначенні об’єкта оподаткування.

П.п. 138.10.2 п. 138.2 ст. 138 ПК України передбачено, що при обчисленні об’єкта оподаткування враховуються інші витрати, до складу яких включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Позивачем з ТОВ «Оптимальний вибір плюс» 10.04.2012 укладений договір про надання поліграфічних послуг №1004-П.

31.01.2014 позивачем укладений договір з ТОВ «Юнірент Ост» №311 про надання юридичних послуг.

03.02.2014 позивачем укладений договір з ТОВ «Нісаф-Квадро» №Б-302-2014 про надання комерційної безпеки.

30.01.2014 позивачем укладений договір з ТОВ «Альвако» №1301-30-К про надання клірингових послуг, 31.01.2014 - з ТОВ «Мелекс» №1401-31-К та з ТОВ «УМКВ» №1301-31-К про надання клірингових послуг. До вказаних договорів надані відповідні додатки із переліком наданих послуг та визначенням об`єктів, на яких здійснюється надання клірингових послуг.

На виконання вказаних договорів до матеріалів справи позивачем надані акти виконаних робіт, картки бухгалтерського обліку, банківські виписки.

Як вже зазначалось, позивачем з ТОВ «Оптимальний вибір плюс» (виконавець) укладений договір про надання поліграфічних послуг, згідно якого виконавцем надруковані бланки договорів позики, які були використані позивачем у зв`язку із здійснення основного виду діяльності. Необхідність використання таких договорів визначена діючим законодавством.

Позивачем з ТОВ «Юнірент Ост» №311 укладений договір про надання юридичних послуг, згідно якого останнім надавались юридичні послуги в регіонах розміщення філій позивача (22 філії), у яких виникали численні питання юридичного характеру та виникла необхідність юридичного супроводження. Позивачем до матеріалів справи надана низка вироків місцевих судів, які стосуються діяльності позивача, що доводить необхідність використання фахових юристів та постійного юридичного супроводження. Також наданий відповідний бухгалтерський рахунок, що відображає вилучення певних речей.

Позивачем укладений договір з ТОВ «Нісаф-Квадро» про надання комерційної безпеки, згідно якого останнім здійснений аналіз та організація комерційної безпеки діяльності позивача. З наданих вироків місцевих судів також вбачається, наявність небезпечних ситуацій, які виникали у регіональних філіалах позивача щодо вчинення крадіжок фізичними особами та необхідністю здавання ними крадених речей, вилучення таких речей правоохоронними органами. Крім того, договір був укладений у зв`язку із організацією додаткових заходів посилення технічної безпеки у вказаних випадках та необхідністю планування заходів безпеки за місцем розташування основного місцезнаходження позивача.

З ТОВ «Альвако», ТОВ «Мелекс» та з ТОВ «УМКВ» позивачем були укладені договори про надання клірингових послуг, за якими позивач отримав перелік послуг, який викладений у додатках до вказаних договорів, необхідність яких обумовлена проведенням будівельно-монтажних робіт у регіональних філіях позивача щодо посилення їх безпеки. Крім цього, здійснення певного виду клірингових послуг є необхідною умовою діяльності позивача у зв`язку із вимогами державних санітарно-гігієнічних норм.

Суд приймає до уваги посилання позивача на те, що під час проведення перевірки у відповідача не виникли питання щодо правомірності первинних документів та їх відповідності вимогам діючого законодавства, відповідно, такі документи підтверджують фактичне виконання сторонами своїх договірних зобов’язань по укладеним договорам.

Крім цього, суд приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідач, як податковий контролюючий орган, не має функцій щодо надання оцінки доцільності господарських операцій, вчинених позивачем

ПК України визначає компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов’язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, зокрема, контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень. Розмежування повноважень і функціональних обов’язків контролюючих органів визначається законодавством України.

П. 191.1 ст. 19 ПК України визначені функції контролюючих органів, зокрема, здійснення адміністрування податків, зборів, платежів; контроль своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів; надання адміністративних послуг платникам податків, зборів, платежів тощо.

Ст. 20 ПК України передбачені права контролюючих органів, зокрема, запрошувати платників податків, зборів, платежів або їх представників для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податків, зборів, платежів, дотримання вимог іншого законодавства, у тому числі законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом; запитувати т а вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи тощо.

Системний аналіз наведених норм доводить, що дійсно, відповідачу діючим законодавством не надані повноваження щодо визначення очевидного економічного сенсу або економічної законної мети, вчинених суб’єктом підприємницької діяльності господарських операцій зі своїми контрагентами.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд критично відноситься до тверджень відповідача відносно невідповідності господарських операцій, що не мають очевидного економічного сенсу або економічної законної мети та виявлення фактів неодноразового проведення господарських операцій, характер яких дає підстави вважати, що метою їх здійснення є збільшення витрат, що несе за собою уникнення правомірності сплати податків, оскільки такі твердження ґрунтуються на припущеннях, економічного аналізу вчинених позивачем операцій відповідач не проводив. На обґрунтування вказаних тверджень відповідачем до матеріалів справи не надано будь-яких доказів.

Як вже зазначалось, повноваження відповідача обмежуються адмініструванням податків та здійсненням податкового контролю, та жодним чином не розповсюджуються на надання економічної оцінки господарським операціям, надання оцінки доцільності, раціональності таких операцій та їх ефективності.

При цьому, наявність первинних документів щодо взаємовідносин позивача з контрагентами відповідачем не заперечується.

Згідно п. 4.1 ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Всупереч вимог ПК України відповідач не спростував законність дій платника податків (позивача), а лише зазначив про відсутність економічного сенсу господарських операцій позивача з контрагентами, тобто, фактично, податковим органом заміщено обов'язок спростування презумпції законності дій та рішень платника податків на обов'язок доводити податковому органу права на податковий облік певних операцій.

Суд також зазначає, що факт того, що посадові особи позивача та його контрагентів є засновниками цих підприємств, не може впливати на очевидність економічного сенсу господарських операцій.

За таких обставин, під час розгляду справи судом встановлена відсутність порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Спірне податкове повідомлення – рішення є неправомірним та таким, що прийнято відповідачем не у межах повноважень, що визначені ПК України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; недобросовісно; нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, відповідно позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у цій частині.

Окремо слід зазначити про необґрунтованість посилань позивача на долучений ними до матеріалів справи акт планової перевірки від 07.07.2017 №727/26-15-14-06-02/32312033, яка проведена відповідачем за період діяльності позивача з 01.01.2015 по 31.12.2016, згідно якого відповідачем не виявлено порушення товариством вимог п.п. 138.10.2 п. 138.2 ст. 138 ПК України, оскільки в період проведення нової перевірки ПК України містить зміни, які не передбачають аналогічних положень.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення від 09.06.2015 №002052205, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції за порушення у сфері застосування реєстраторів розрахункових операцій у сумі 155364,15 грн., то суд зазначає наступне.

Вказане рішення прийнято у зв`язку з виявленням під час перевірки порушення позивачем пункту 2.6 розділу 2 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, яке затверджене постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320 (Положення), пункту 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (Закон) та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України й згідно з частиною другою статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», пункту 2.8 глави 2 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні.

Згідно висновків акта перевірки відповідачем встановлено факт неповного оприбуткування готівкових коштів у сумі 31072,83 грн. в день їх одержання (09.01.2013) в ломбардному відділенні за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 108/1. Згідно КОРО фіскальний звітний чек №2015 за 09.01.2013 роздрукований 10.01.2013 о 00 годин 00 хвилин. Сума службового вилучення склала 31072,83 грн. Відповідний запис зроблено в касовій книзі підприємства в день надходження коштів 09.01.2013, але запис в КОРО на підставі фіскального звітного чеку 09.01.2013 підприємство зробити не могло, оскільки останній було знято лише 10.01.2013.

Також встановлено факт незабезпечення 2 фіскальних звітних чеків в КОРО, а саме: не збережено фіскальний звітний чек №854 за 12.03.2013 та №1167 за 18.06.2013.

Згідно пункту 2.6 розділу 2 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у

касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

У відповідності до вимог п. 9. ст. 3 Закону суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані, зокрема, щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

У пункті 7.15 Положення закріплено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (РК), визначено в пункті 2.6 цього Положення

Порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 28.08.2013 року № 417, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 6 глави 4 розділу ІІ названого Порядку закріплено, що використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає:

наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО;

підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО;

щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо;

у разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії здійснення записів за обліком розрахункових квитанцій;

ведення обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, а також перевірок конструкції та програмного забезпечення РРО у відповідному розділі книги ОРО.

Вимоги щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2002 року №199, у пункті 2 яких закріплено, що зміна - це період роботи реєстратора від реєстрації першої розрахункової операції після виконання Z-звіту до виконання наступного звіту; Z-звіт - це денний звіт з обнуленням інформації в оперативній пам'яті та занесенням її до фіскальної пам'яті РРО.

У додатку до Вимог зазначено, що максимальна тривалість зміни не повинна перевищувати 24 години.

Таким чином, аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що оскільки календарний день (доба) налічує 24 години, тобто день триває з 00 годин 00 хвилин до 24 годин 00 хвилин, при щоденній роботі з РРО Z-звіт необхідно виконувати щодня по закінченні робочої зміни, але не пізніше 24 години цього дня.

Суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, мають своєчасно та в повній мірі оприбутковувати всю готівку, що надходить до кас, та щоденно, тобто кожного робочого дня по закінченні зміни, але не пізніше 24 години цього ж дня, друкувати на РРО фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в КОРО.

Невиконання вказаних приписів тягне за собою відповідальність передбачену абзацом третім частини першої статті 1 Указу №436/95.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13.11.2018 у справі №804/5253/14.

Позивач не спростовуючи вчинення ним порушень, виявлених відповідачем під час проведення перевірки вважає, що застосування до нього відповідальності з боку відповідача свідчить про недотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для його прав та інтересів і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Під час розгляду справи судом встановлено дійсне порушення позивачем вимог п. 2.6 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, оскільки системний аналіз наведених норм доводить те, що у разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення, оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. У випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.

Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена певна відповідальність.

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи позивача, що ним було здійснено фактичне належне оприбуткування готівки, оскільки така позиція суперечить вищенаведеним вимогам діючого законодавства.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на те, що застосування до нього штрафних санкцій згідно Указу Президента «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» не відповідає правильному застосуванню норм права, з огляду на наступне.

08.06.1995 між Верховною Радою України та Президентом України прийнятий Конституційний Договір №1к/95-ВР про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України.

Відповідно до частини другої статті 25 цього Конституційного Договору Президент України видає укази з питань економічної реформи, не врегульованих чинним законодавством України, які діють до прийняття відповідних законів.

12.06.1995 Президент України видав Указ, яким, зокрема, врегулював питання відповідальності суб'єктів господарювання за неоприбуткування у касах готівки.

Абзац 4 пункту 1 названого Указу у редакції на момент його підписання встановлював відповідальність у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне оприбуткування) у касах готівки у п’ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Таким чином посилання позивача на прийняття 07.09.2001 указу Президента України №802/2001, яким встановлені фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки, поза межами строку, встановленого пунктом 4 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України, не відповідає дійсності.

Така позиція позивача є надуманою. У статті 238 Господарського кодексу України мова йдеться про порушення правил здійснення саме господарської діяльності, а не порушень правил організації готівкового обігу, касової дисципліни та встановленого порядку ведення операцій з готівкою у національній валюті. А вказаний Указ Президента не стосується питань, які описані позивачем.

Крім цього, згідно з усталеною практикою Верховного Суду України та Верховного Суду, зокрема, постанови від 01.04.2014 справа №21-54а14, від 04.11.2015 справа №825/554/15-а, від 23.01.2018 К/9901/501/18 (2а-12605/11/2670), під час вирішення питання щодо правомірності застосування вказаних санкцій визнано правомірним застосування Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» №436/95 від 12.06.1995.

Суд також зазначає, що позивачем взагалі не наведені ніякі доводи та не надані належні та допустимі докази дотримання ним вимог п. 9. ст. 3 Закону.

У відповідності до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Ст. 79 КАС України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об’єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

До теперішнього часу, як вже зазначалось, позивачем до суду не надані докази на спростування висновків акта перевірки щодо вказаного порушення.

Таким чином, спірне податкове повідомлення – рішення від 09.06.2015 №002062205 є правомірним та таким, що не підлягає визнанню протиправним і скасуванню, відповідно позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов Повного товариства «Ломбард «УМКВ і Компанія» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення від 04.09.2015 № Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

У визнанні протиправним та скасуванні податкового повідомлення – рішення від 09.06.2015 №002052205, - відмовити.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Повного товариства «Ломбард «УМКВ і Компанія» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 9915 (дев’ять тисяч дев’ятсот п'ятнадцять) гривень 17 копійок.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач – Повне товариство «Ломбард «УМКВ і Компанія» (місцезнаходження юридичної особи: 03115, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 108/1; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 32312033).

Відповідач – Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 03115, місто Київ, вулиця Верховинна, будинок 9; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 39513550).

Суддя О.М. Чудак