Справа № 320/5291/18
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року 320/5291/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій, скасування розпорядження та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті йому пенсії на підставі ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про відмову в перерахунку пенсії №137355 від 11.04.2018 ОСОБА_1 згідно з поданою ним заявою від 11.04.2018, яке не відповідає вимогам ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", його статусу інваліда ВВ війни та військовослужбовця, який брав участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження спеціальних військових зборів та внаслідок цього став особою з інвалідністю;

- зобов`язати Вишгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 01 жовтня 2017 року на підставі ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (зокрема, з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року), пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням проведених виплат;

- зобов`язати територіальний орган (Головне управління) Державної казначейської служби вчинити дії щодо виконання ухваленого на користь позивача ОСОБА_1 судового рішення у справі;

- запровадити стягнення за несвоєчасне виконання ухваленого на користь ОСОБА_1 судового рішення у справі Вишгородським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з 01 жовтня 2017 року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (зокрема, з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року), з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, є інвалідом ІІ групи, захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позивач вважає, що відповідно до статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" він має право на перерахунок пенсії в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, тому звернувся до відповідача із заявою про перерахунок призначеної йому пенсії.

Стверджує, що відповідачем безпідставно відмовлено у перерахунку пенсії посилаючись на те, що він брав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не під час проходження дійсної строкової служби, тому права на проведення перерахунку пенсії відповідно до статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", він не має.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Вказаною ухвалою суду встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Копію даної ухвали відповідач отримав 06.11.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №075.

Проте, на час прийняття рішення у даній справі відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У той же час, відповідачем на виконання вимог ухвали суду було надано суду копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області 24 липня 1996 року, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серія НОМЕР_2 та вкладкою № НОМЕР_3 до посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серія НОМЕР_2 , які видані Київською облдержадміністрацією.

У період з 08.09.1986 по 21.11.1986 позивач перебував на навчальних зборах військової частини НОМЕР_4 , що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_4 Міністерства оборони від 21.11.1986 №3/1844.

Відповідно до довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 18.07.2000 №51/1/9354 ОСОБА_1 у період з 10.09.1986 по 20.11.1986 у складі Військової частини №32207 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема дні виїзду: Чорнобиль - вересень 12, 13, 14, 18-29; жовтень 2, 39, 9, 22, 23, 25, 26, 27, 29; листопад 15 (один день); АЕС - жовтень 3, 19, 21, 24, 28; ПУСО АЕС (не розшифроване) - жовтень 20 (один день); дезактивація приміщень в 6-му районі ЧАЕС - жовтень 18, 28; листопад 1, 7, 9 - УС 605 (не розшифроване); АЕС № зони або населений пункт не вказаний - 03.10., 28.10., на об`єкти виїжджав двічі.

Згідно даних військового квитка серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 в період проходження спеціальних зборів з 10.09.1986 по 20.11.1986 при Військовій частині НОМЕР_4 виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕВ в особливо небезпечній зоні №3, №2.

Позивачу з 01.04.2000 встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, про що свідчить витяг із акту огляду у МСЕК до довідки серії КИО-І №110479 від 06.05.2000.

Позивач має статус інваліда війни другої групи, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_6 , виданим Вишгородським УСЗН Київської області 22.04.1997, що дає йому право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Як пенсіонер, якому пенсія призначена відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач перебуває на обліку в Вишгородському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області.

З матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення йому перерахунку пенсії з 01 жовтня 2017 року обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи".

За результатами розгляду заяви, відповідачем листом від 16.04.2018 №110/Р-01 відмовлено у перерахунку пенсії, з посиланням на те, що позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не під час проходження дійсної строкової військової служби, а тому підстав для обчислення пенсії відповідно до статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" він не має.

На думку позивача, Вишгородське об`єднане управлінні Пенсійного фонду України Київської області, відмовляючи йому в перерахунку пенсії, діяло всупереч нормам чинного законодавства, чим порушило його права та інтереси, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог частини 1 статті 59 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII; в редакції чинній до 01.10.2017) передбачено, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Згідно з вимогами частини 2 статті 59 Закону №796-XII військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством України для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків) або відповідно до статті 54 цього Закону.

Частиною 3 статті 59 Закону №796-XII визначено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Таким чином, частиною 3 статті 59 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 01.10.2017, визначено лише одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" статтю 59 Закону №796-ХІІ викладено в наступній редакції: "Пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року".

Закон №2148-VIII в частині внесених змін згідно Прикінцевих та перехідних положень набрав чинності 01.10.2017.

Тобто, Законом №2148-VIII розширено перелік категорій осіб, які мають право на отримання пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, а саме: 1) особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань; 2) особи, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби.

Отже, виходячи з аналізу вказаних правових норм, вбачається, що з 01.10.2017 право на перерахунок пенсії по інвалідності на підставі статті 59 Закону №796-ХІІ з розрахунку п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, мають особи наступної категорії:

- особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань;

- особи, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби.

Згідно з вимогами статті 10 Закону №796-ХІІ передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців *, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приміткою до цієї статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

У період ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 року №1950-VII "Про загальний військовий обов`язок".

Відповідно до статей 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року №3535-X) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, - військовозобов`язаними.

За правилами статей 7 - 9 цього Закону військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.

Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу", який набрав чинності з 12.05.1992.

Відповідно до ч. 9 ст. 1 цього Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Усі військовослужбовці мають відповідні військові звання, користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод, виконують обов`язки громадян України, передбачені Конституцією України.

Права й обов`язки військовослужбовців, які випливають з умов військової служби, визначені Законами України, військовими статутами, інструкціями, положеннями, а також наказами командирів і начальників.

Військовослужбовці перебувають на державному утриманні (грошовому і натуральному продовольчому забезпеченні).

За правилами ч. 1 ст. 16 Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.1991 №1934-XII, держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників ЗС України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Зазначене вище кореспондується зі ст. 10 Закону №796-ХІІ, згідно з якою до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовослужбовців у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 01 березня 2016 року № 21-1887а15.

Як свідчать обставини справи, позивач у період з 10.09.1986 по 20.11.1986 у складі Військової частини №32207 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема дні виїзду: Чорнобиль - вересень 12, 13, 14, 18-29; жовтень 2, 39, 9, 22, 23, 25, 26, 27, 29; листопад 15 (один день); АЕС - жовтень 3, 19, 21, 24, 28; ПУСО АЕС (не розшифроване) - жовтень 20 (один день); дезактивація приміщень в 6-му районі ЧАЕС - жовтень 18, 28; листопад 1, 7, 9 - УС 605 (не розшифроване); АЕС № зони або населений пункт не вказаний - 03.10., 28.10., на об`єкти виїжджав двічі.

Згідно даних військового квитка серії НОМЕР_5 , ОСОБА_1 в період проходження спеціальних зборів з 10.09.1986 по 20.11.1986 при Військовій частині НОМЕР_4 виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕВ в особливо небезпечній зоні №3, №2, де від впливу іонізуючого випромінювання втратив здоров`я, внаслідок чого став інвалідом.

Факт виконання службових обов`язків позивачем під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військової частини №32207 у період з 10.09.1986 по 20.11.1986 підтверджується військовим квитком НОМЕР_5 , довідкою Військової частини НОМЕР_4 Міністерства оборони від 21.11.1986 №3/1844 та довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 18.07.2000 №51/1/9354.

Таким чином, беручи до уваги той факт, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, будучи військовослужбовцем, то до нього застосовуються положення частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій".

Згідно з нормами ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено призначення та виплату пенсії особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, в тому числі військовослужбовцям, а не виключно військовослужбовцям строкової служби, як помилково вважає відповідач.

Аналогічного правового висновку дійшов Київський апеляційний адміністративний суд у постановах від 26.09.2018 справа 810/1681/18, від 06.09.2018 справа №825/2155/18, від 06.09.2018 (№825/1888/18), від 14.08.2018 (№823/1495/18), від 26.07.2018 (№823/1331/18), від 24.07.2018 (№823/1407/18), від 11.07.2018 (№823/519/18), від 15.05.2018 (№823/517/18).

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправної відмови відповідача в перерахунку пенсії, викладеної в листі від 16.04.2018 №110/Р-01.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії з 01.10.2017, суд зазначає наступне.

Пунктом 9.1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210, передбачено, що за бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, що кореспондується із статтею 59 Закону.

Отже, обчислення категорії пенсій, яка є предметом даного адміністративного позову, здійснюється за умови волевиявлення особи на її обчислення у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати.

Одночасно з цим, судом встановлено, що заява позивача про перерахунок його пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, датована 11.04.2018. Відтак, право на перерахунок своєї пенсії у відповідності до статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у позивача з`явилось лише 11.04.2018.

Враховуючи зазначені обставини та наведені правові норми у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за період з 01.10.2017 по 10.04.2018 задоволенню не підлягають з підстав відсутності порушеного права позивача у цей період.

Щодо вимоги позивача про скасування розпорядження Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області №137355 від 11.04.2018, то суд звертає увагу на те, що вказане розпорядження не є відмовою в перерахунку пенсії згідно поданою позивачем заявою від 11.04.2018. З даного розпорядження вбачається, що вказаним розпорядження здійснено перерахунок пенсії через зміну надбавки.

При цьому, будь-яких належних доказів, які б свідчили про неправомірність прийняття відповідачем розпорядження №137355 від 11.04.2018, позивач суду не надав.

Таким чином, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про зобов`язання територіальний орган (Головне управління) Державної казначейської служби вчинити дії щодо виконання ухваленого на користь ОСОБА_1 судового рішення у справі та запровадити стягнення за несвоєчасне виконання ухваленого на користь ОСОБА_1 судового рішення у справі Вишгородським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (зокрема, з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року), з урахуванням проведених виплат, то суд зазначає, що вказані вимоги за своїм змістом є вимогою на майбутнє. Водночас, для захисту права суду необхідний факт його порушення, а чи відбудеться це у майбутньому - невідомо.

Враховуючи, що лише порушене право підлягає захисту, а не ті права та інтереси які, можливо, у майбутньому будуть порушені, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своєї відмови у перерахунку пенсії позивача.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач є звільненим від сплати судового збору. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати присудженню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", викладену в листі від 16.04.2018 №110/Р-01.

Зобов`язати Вишгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 11 квітня 2018 року з урахуванням вже виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Балаклицький А. І.