Справа № 640/20862/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

26 грудня 2018 року м. Київ № 640/20862/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Маруліна Л.О., ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї матеріалами

за позовом ОСОБА_1

до Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Берус Тетяни Міколаївни,

Головного управління Держгеокадастру у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі також - позивач) з позовом до Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Берус Тетяни Міколаївни, Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, в якому просить :

- визнати протиправним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Берус Тетяни Міколаївни від 02.10.2018 року №РВ-018;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві скасувати державну реєстрацію земельної ділянки НОМЕР_1, площею 0,10 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої по АДРЕСА_1, скасувати кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 та закрити Поземельну книгу, яка була відкрита у зв'язку із здійсненням державної реєстрації вказаної земельної ділянки; - зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві зареєструвати земельну ділянку АДРЕСА_2, відповідно до виготовленої технічної документації від 15.08.2018 року.

Пунктом 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Ознайомившись із позовними матеріалами, судом встановлено наступне.

Судом з матеріалів позову встановлено, що з 2003 року позивач є власником 2/3 частини будинку АДРЕСА_2 липні 2013 року позивачем та другим співвласником будинку розпочато процедуру приватизації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, яку надано у користування рішенням Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 21.11.1961 року №2280.

26.07.2013 року позивачем та другим співвласником отримано письмове повідомлення про відновлення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка перебуває на праві власності у ОСОБА_3, межує, зокрема, із земельною ділянкою по АДРЕСА_2 і використовується, як проїзд загального користування.

Землевпорядними органами спірну земельну ділянку визначено як земельну ділянку по АДРЕСА_1.

З огляду на те, що відновлення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 може призвести до ускладнення процедури приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_2, позивачем та другим співвласником до Голосіївського районного суду м. Києва подано позов до ОСОБА_3 про право власності на земельну ділянку.

27.10.2008 року Голосіївським районним судом міста Києва прийнято рішення про визнання за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 02.12.2010 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27.10.2008 року скасовано.

В подальшому позивачу стало відомо про виготовлення правовстановлюючих документів на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, з огляду на що, позивач та другий співвласник звернулися до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, усунення перешкод у реалізації права на коштовну приватизацію шляхом визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18.05.2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.12.2016 року, у справі №752/14581/14-ц позовні вимоги ОСОБА_1 та другого співвласника задоволено повністю.

У з в'язку з тим, що право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 скасовано, та з метою поновлення процедури приватизації, позивач у вересні 2018 року звернулась до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві з заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Однак, рішенням державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Берус Т.М. від 02.10.2018 року №РВ-018 відмовлено позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з тих підстав, що ділянка по АДРЕСА_2 перетинається з ділянкою по АДРЕСА_1, а механізму для скасування реєстрації цієї земельної ділянки на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18.05.2016 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 12.12.2016 року чинним законодавством не передбачено.

Вважаючи рішення державного реєстратора від 02.10.2018 року №РВ-018 протиправним, позивач звернулася до суду.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за цим позовом суд виходить з такого.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 КАС України).

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 КАС України та частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав: фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з &?ц;…&? ; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &?р;…&?к;". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Конвенцію з прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, було ратифіковано Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом - тобто право на доступ до суду.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір - спір, як визначено пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За правилами абзацу 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального Кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи те, що спірні правовідносини пов'язані із невиконанням рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18.05.2016 року у цивільній справі №7528/14581/14-ц, а позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, посилається на протиправність дій відповідачів щодо позбавлення її права власності шляхом відмови у реєстрації земельної ділянки, суд приходить до висновку, що цей спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Аналогічні висновки викладено у рішеннях Великої палати Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі № 817/1048/16, від 04.09.2018 року у справі №823/2042/16, від 14.03.2018 року у справи № 396/2550/17, в яких, зокрема, констатовано, що оскаржуваним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного та господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом".

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вищенаведеного, керуючись пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі та позовні матеріали невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана в порядку, визначеному ст. 295-297 з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Л.О. Маруліна