Справа № 826/11266/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на прийняте у порядку спрощеного провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ПФ в м. Києві) про:

- визнання неправомірною бездіяльності ГУ ПФ в м. Києві щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні і перерахунку пенсії по втраті годувальника відповідно до ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов'язання ГУ ПФ в м. Києві здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату з 08.11.2017 року пенсії по втраті годувальника відповідно до ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60% пенсії ОСОБА_3, яку він отримував на день смерті, з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.09.2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що перехід Позивача на пенсію у зв'язку з втратою годувальника не передбачає виникнення у неї права як в особи, яка не відноситься до суб'єктів, яким надано право на пенсію за спеціальним законом (Законом України «Про прокуратуру»), на перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та з підстав, що надають право виключно працівникам прокуратури на здійснення перерахунку призначеної пенсії.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що предметом позову є не лише перерахунок пенсії, а й її призначення. Вказує, що Верховний Суд неодноразово наголошував на наявності в осіб - членів сім'ї померлого годувальника, права на отримання пенсії за спеціальним законом. Звертає увагу на безпідставність врахування судом першої інстанції обставин, викладених у постанові Верховного Суду у справі №760/8025/17, оскільки Позивач не був її учасником.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу, доводи якого повністю збігаються з мотивами суду першої інстанції, Відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.01.2019 року.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 перебуває на обліку у ГУ ПФ в м. Києві та отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ст. ст. 27, 37, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Крім того, ОСОБА_2 є вдовою померлого 07.11.2017 року ОСОБА_3, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб від 10.12.1971 року серії НОМЕР_2 (а.с. 21) та свідоцтва про смерть від 07.11.2017 року серії НОМЕР_3 (а.с. 22).

При цьому з матеріалів справи, зокрема, зі змісту постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017 року у справі №760/8025/17 (а.с. 30-32), вбачається, що ОСОБА_3 перебував на обліку у ГУ ПФ в м. Києві та отримував пенсію за вислугою років, призначену відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

04.05.2018 року Позивач звернувся до Відповідача із заявами (а.с. 26, 27), в яких просив перерахувати та перевести його на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». Крім того, у заявах ОСОБА_2 зазначено, що за наслідками розгляду заяви про перерахунок та призначення пенсії з 01.02.2018 року останній було призначено пенсію у розмірі 4 364,74 грн., що не відповідає наведеним вище положенням Закону України «Про прокуратуру».

Листом від 19.06.2018 року №23432/02/Р-557 Відповідач повідомив Позивача, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія була призначена відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а тому ОСОБА_2 призначено пенсію по втраті годувальника за матеріалами пенсійної справи померлого годувальника ОСОБА_3 відповідно до ст. ст. 27, 37, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 4 367,74 грн. (а.с. 28).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 10, 36, 37, 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки пенсія по втраті годувальника Позивачу вже призначена за правилами ст. ст. 27, 37, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у той час як підстави для її перерахунку відсутністю з огляду на перебування ОСОБА_2 поза межами суб'єктного складу осіб, які мають право на здійснення такого перерахунку.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VI пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон про ЗДПС) непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується її учасниками, Позивач є особою, яка досягла пенсійного віку, та знаходився на повному утриманні померлого чоловіка, який отримував пенсію згідно Закону України «Про прокуратуру». Відтак, судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_2 має право на призначення пенсії по втраті годувальника саме відповідно до ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VI у розмірі 60% середньомісячного (чинного) заробітку померлого годувальника, оскільки на час подання відповідної заяви досягла пенсійного віку і отримувала пенсію по втраті годувальника, але за загальними нормами Закону про ЗДПС, а не за спеціальними положеннями Закону України «Про прокуратуру».

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що попри відсутність у прохальній частині позовної заяви вимоги про зобов'язання Відповідача призначити пенсію по втраті годувальника відповідно до ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», однак матеріали справи та, зокрема, зміст поданих заяви, свідчать, що саме правовідносини щодо призначення такої пенсії є спірними. Таким чином, з метою повного, всебічного та об'єктивного захисту прав особи колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати ГУ ПФ в м. Києві призначити ОСОБА_2 пенсію по втраті годувальника відповідно до ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

При цьому посилання ГУ ПФ у м. Києві у листі від 19.06.2018 року №23432/02/Р-557 на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII у разі не прийняття до 1 червня 2015 року закону, щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», є безпідставним, оскільки право на перехід на пенсію по втраті годувальника передбачено у ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VI, який набрав чинності з 15.07.2015 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII.

Аналогічна позиція щодо наявності в особи права на призначення пенсії згідно ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» висловлена Верховним Судом у постановах від 05.09.2018 року у справі №760/13734/16-а та від 27.11.2018 року у справі №725/1621/16-а.

Твердження суду першої інстанції про відсутність правових підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_2 за правилами Закону України «Про прокуратуру» є, на переконання судової колегії, помилковим, оскільки у межах даного спору, як вірно підкреслив Апелянт, вирішується питання щодо наявності у Позивача права на призначення пенсії за правилами ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VI та перерахунок пенсії внаслідок такого призначення, а не перерахунок вже призначених соціальних виплат у зв'язку зі збільшенням заробітної плати працюючих прокурорів. З аналогічних підстав колегія суддів вважає помилковим посилання Окружного адміністративного суду міста Києва на правову позицію Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.07.2018 року у справі №363/2100/16-а, а також на обставини, встановлені у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №760/8025/17.

Разом з тим, щодо вимоги Позивача про зобов'язання ГУ ПФ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії саме з 08.11.2017 року, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону про ЗДПС переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Оскільки із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший ОСОБА_2 звернулася 11.05.2018 року (дата реєстрації відповідної заяви у ГУ ПФ в м. Києві), адже у матеріалах справи відсутні докази направлення такої заяви засобами поштового зв'язку, то датою, з якої останній повинно здійснюватися переведення з одного виду пенсії на інший, є 11.05.2018 року, як це передбачено положеннями ст. 45 Закону про ЗДПС. У зв'язку з чим, позовні вимоги в указаній частині підлягають частковому задоволенню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини наявності у ОСОБА_2 права на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Окружного адміністративного суду міста Києва про необґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що позовні вимоги було визнано обґрунтованими у повному обсязі окрім дати, з якої належить здійснити призначення та перерахунок пенсії Позивачу, судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення з ГУ ПФ в м. Києві на користь ОСОБА_2 витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, в сумі 3 524,00 грн. (1 409,60 грн. за подання позовної заяви та 2 114,40 грн. за подання апеляційної скарги на рішення суду) без застосування принципу пропорційності.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною викладену у листі від 19 червня 2018 року №23432/02/Р-557 відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у призначенні та перерахунку ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника відповідно до ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VI.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) здійснити призначення ОСОБА_2 (03048, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) з 11 травня 2018 року пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VI у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку та провести перерахунок і виплату такої пенсії з урахуванням вже отриманих сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (03048, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в сумі 3 524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) гривні 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 09» січня 2019 року.