Справа № 810/4728/18
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року м. Київ справа № 810/4728/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради Київської області про визнання протиправними та скасування приписів,

в с т а н о в и в:

10 вересня 2018 р. до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради Київської області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати припис про зупинення будівельних робіт від 14 серпня 2018 р. № С-1408/1/1;

- визнати протиправним та скасувати припис про усунення порушень вимог чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 14 серпня 2018 р. № С-1408/1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані приписи відповідачем винесено за результатами перевірки достовірності даних, викладених позивачем у повідомленні про початок виконання будівельних робіт. Так, у вказаному повідомленні замовником є позивач як фізична особа. Це, на думку відповідача, вказує на подачу недостовірних даних у такому повідомленні про початок виконання будівельних робіт, оскільки містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки № 12 від 6 квітня 2016 р., технічні умови до інженерного забезпечення об'єкту будівництва щодо пожежної та техногенної безпеки від 26 квітня 2017 р. № 66/1/3259 видані фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 Позивач стверджує, що як фізична особа не міг укласти договір оренди земельної ділянки від 30 квітня 2014 р. № 6, оскільки земельна ділянка відноситься до земель промисловості транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; вид використання - для обслуговування нежитлових будівель. Зазначив, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № 22767368 від 10 червня 2014 р. орендарем зазначено ОСОБА_1 Позивач як фізична особа є власником комплексу будівель, розташованих на земельній ділянці: АДРЕСА_2, отже, він як фізична особа є замовником реконструкції комплексу вказаних будівель.

Відповідач подав до суду відзив, в якому позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити, посилаючись на те, що при перевірці достовірності даних, викладених у повідомленні про початок виконання будівельних робіт, відповідачем встановлено розбіжності. Зокрема, таке повідомлення подано позивачем як фізичною особою, проте, земельна ділянка, на якій здійснюється будівництво, перебуває в оренді у позивача як фізичної особи-підприємця. Стверджував, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки № 12 від 6 квітня 2016 р., технічні умови до інженерного забезпечення об'єкту будівництва щодо пожежної та техногенної безпеки від 26 квітня 2017 р. № 66/1/3259 видано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, що також вказує на недостовірність даних, зазначених у такому повідомленні. За таких обставин вважає, що оскаржувані приписи № С-1408/1/1 та № С-1408/1 відповідачем винесено правомірно.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою названого суду від 22 жовтня 2018 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

17 грудня 2018 р. від представників сторін надійшли клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

У зв'язку з поданими клопотаннями сторін про розгляд справи в порядку письмового провадження протокольною ухвалою суду від 17 грудня 2018 р. на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України вирішено здійснювати судовий розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

18 травня 2018 р. позивачем подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), а саме: реконструкція деревопереробного комплексу по АДРЕСА_2; вид будівництва: реконструкція; код об'єкта: 1251.7; містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки видані відповідачем 9 червня 2016 р., № 12; земельна ділянка використовується для будівництва на підставі договору оренди земельної ділянки № 6 від 30 квітня 2014 р., витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 червня 2014 р. номер 22767368, бланк серія ЕЕВ, № 456798, номер запису про інше речове право: 5949615, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 (а.с. 27-30).

31 липня 2018 р. відповідачем видано направлення для проведення позапланового заходу № 1 для здійснення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання будівельних робіт, поданого 18 травня 2018 р. позивачем, та дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об'єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17).

14 серпня 2018 р. за результатами перевірки відповідачем складено акт за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт № 1 (а.с. 18-26).

У розділі VI «Опис виявлених порушень» названого акта перевірки зазначено про порушення позивачем:

- ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: в поданому повідомленні про початок виконання будівельних робіт зазначена земельна ділянка, яка передана в оренду саме фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 Крім того, будівельні роботи виконуються позивачем без вихідних даних. Це вказує на подачу позивачем недостовірних даних в повідомленні від 18 травня 2018 р.;

- п.п. 6.2 п.6, п.п. 8.2 п. 8 ДБН А.3.1-5 2016 «Організація будівельного виробництва», а саме: будівельні роботи виконуються з порушенням будівельних норм державних стандартів і правил: будівельний майданчик не забезпечено схемою з позначенням виїздів, маршрутів проїздів, місць розвороту транспортних засобів, засобами цивільного та протипожежного захисту;

- п.п. 4.9 п. 4 ДБН А.3.2-2 2009 «Охорона праці і промислова безпека в будівництві», а саме: робітники на будівельному майданчику виконують будівельні роботи без будівельних касок, монтажники без будівельних касок та запобіжних поясів;

- п.п. 4.18 п.4, п.п. 6.2.11 п. 6.2 ДБН А. 3.2-2 2009 «Охорона праці і промислова безпека в будівництві», а саме: котловани під облаштування фундаментів глибиною 1,9 м розмірами 1.20*1.20 не забезпечено тимчасовими огорожами;

- п.п. 6.4.3 п. 6.4 ДБН А. 3.2-2 2009 «Охорона праці і промислова безпека в будівництві», а саме: підведення тимчасових інженерних мереж (електропостачання виконано з порушенням техніки безпеки) - електричні кабелі від розподільчих щитків проведені по землі;

- п.п. 9.1.1 п. 9, п.п. 9.4.3 п. 9.4 ДБН А. 3.2-2 2009 «Охорона праці і промислова безпека в будівництві», а саме: на будівельному майданчику відсутні місця для зберігання кисневих балонів та балонів з горючим газом;

- п.п. 4.8 п. 4 ДБН А. 3.1 - 5 2016 «Організація будівельного виробництва», а саме: будівельні роботи виконуються з порушенням ведення виконавчої документації: відсутні акт розбивки осей на місцевості, наказ на затвердження проектної документації, акт передачі проектної документації, проект виконання робіт, загальний журнал робіт, журнал вхідного контролю будівельних матеріалів, журнал авторського нагляду, акти на закриття прихованих робіт (а.с. 24-24 на звороті).

Указаний акт перевірки підписано начальником відповідача Дорогань В.Л. та головним спеціалістом відділу відповідача Юрчиком О.В. В акті зазначено, що позивач та інші особи, які брали участь у проведенні заходу державного нагляду (контролю), від підпису відмовились, що підтверджується відповідними відмітками на тексті акту № 1 (а.с. 25 на звороті).

14 серпня 2018 р. на підставі висновків акта № 1 відповідачем було винесено:

- припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема, будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт № С-1408/1/1, яким за порушення вимог ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» з метою усунення виявлених порушень вимагалося зупинити будівельні роботи з моменту вручення припису (далі - припис № С-1408/1/1) (а.с. 14);

Згідно з цим приписом суть порушення вимог ст.1 Закону полягає у наступному: в поданому повідомленні про початок виконання робіт зазначена земельна ділянка, яка передана в оренду саме фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1. Крім того, будівельні роботи виконуються ОСОБА_1 без вихідних даних. Вище вказане вказує на подачу ОСОБА_1 недостовірних даних в повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 18 травня 2018 р. Адже відповідно до ст.1 Закону України «Про архітектурну діяльність» замовник - фізична або юридична особа.

- припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № С-1408/1, яким за порушення вимог ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» з метою усунення виявлених порушень усунути допущені порушення в термін до 14 вересня 2018 р. (далі - припис № С-1408/1) (а.с. 15).

Згідно з цим приписом суть порушення вимог ст.1 Закону полягає у наступному: в поданому повідомленні про початок виконання робіт зазначена земельна ділянка, яка передана в оренду саме фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1. Крім того, будівельні роботи виконуються ОСОБА_1 без вихідних даних. Вище вказане вказує на подачу ОСОБА_1 недостовірних даних в повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 18 травня 2018 р. Адже відповідно до ст.1 Закону України «Про архітектурну діяльність» замовник - фізична або юридична особа.

Указані приписи направлено позивачу 16 серпня 2018 р., що підтверджується описом вкладення до листа (а.с. 16).

У зв'язку з тим, що позивач вважає оскаржувані приписи такими, що винесені протиправно, ним було подано цей позов до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами абз. 1-3 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 р. № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об'єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Відповідно до вимог абз. 5- 6 ч. 1 ст. 41 названого Закону позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки є:

1) подання суб'єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об'єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням;

2) необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів;

3) виявлення факту самочинного будівництва об'єкта;

4)перевірка виконання суб'єктом містобудування вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю;

5) вимога головного інспектора будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, про проведення перевірки за наявності підстав, передбачених законом;

6) звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення субєктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;

7) вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. № 553 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (далі - Порядок № 553), який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Як убачається з п. 11 Порядку № 553, посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час проведення перевірки мають право:

1) безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню;

2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону;

3) у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов'язкові для виконання приписи щодо:

усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил;

зупинення підготовчих та будівельних робіт.

Підготовчі та будівельні роботи, які не відповідають вимогам законодавства, будівельним нормам, стандартам і правилам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без набуття права на їх виконання, підлягають зупиненню до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності;

4) проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомок, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації;

5) проводити перевірку відповідності будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що використовуються під час будівництва об'єктів, вимогам стандартів, норм і правил згідно із законодавством;

7) залучати до проведення перевірок представників центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, експертних та громадських організацій (за погодженням з їх керівниками), фахівців галузевих науково-дослідних та науково-технічних організацій;

8) одержувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Забороняється витребовувати у суб'єктів містобудування інформацію та документи податкової, фінансової звітності, щодо оплати праці, руху коштів та інші, не пов'язані із здійсненням державного архітектурно-будівельного контролю;

9) вимагати у випадках, визначених законодавством, вибіркового розкриття окремих конструктивних елементів будинків і споруд, проведення зйомки і замірів, додаткових лабораторних та інших випробувань будівельних матеріалів, виробів і конструкцій;

10) забороняти за вмотивованим письмовим рішенням експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію;

11) здійснювати фіксування процесу проведення перевірки з використанням фото, аудіо- та відеотехніки.

Посадовим особам органу державного архітектурно-будівельного контролю забороняється вимагати інформацію та документи, не пов'язані із здійсненням державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно з вимогами п. 16 Порядку № 553 за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

Відповідно до вимог п. 17 Порядку № 553 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт.

У приписі обов'язково встановлюється строк для усунення виявлених порушень згідно з додатком.

Відповідно до п. 19 Порядку № 553 припис складається у двох примірниках. Один примірник припису залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю, а інший надається суб'єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль.

Припис підписується посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку.

Аналіз наведених норм свідчить, що на законодавчому рівні визначені повноваження органу державного архітектурно-будівельного контролю стосовно проведення позапланових перевірок та у разі виявлення порушень вимог законодавства складання за її наслідками необхідних документів: акту, протоколу про правопорушення, припису.

При вирішенні питання щодо правомірності винесення оскаржуваних приписів, судом встановлено таке.

Відповідачем оскаржувані приписи № С-1801/1/1 та № С-1801/1 винесено з посиланням на порушення позивачем вимог ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» і ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, в обох приписах зазначено, що під час перевірки виявлено одне й те ж порушення, а саме: в поданому повідомленні про початок виконання будівельних робіт зазначена земельна ділянка, яка передана в оренду саме фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 Крім того, будівельні роботи виконуються позивачем без вихідних даних. Вище вказане вказує на подачу позивачем недостовірних даних в повідомленні від 18 травня 2018 р. Адже відповідно до ст.1 Закону України «Про архітектурну діяльність» замовник - фізична або юридична особа … Тому відповідач вважає, що позивачем не надано належні вихідні дані та подано недостовірні дані у вказаному повідомленні, що і обумовило винесення цих приписів.

Тобто, єдиною підставою для винесення оскаржуваних приписів слугувало те, що повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 18 травня 2018 р. подано позивачем як фізичною особою, а земельна ділянка, на якій здійснюється реконструкція будівель, перебуває в оренді у позивача як фізичної особи-підприємця, що на думку відповідача є порушенням вимог ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Отже, фактично відповідач визнав оформлення документів ОСОБА_1 як фізичною особою та як фізичною особою-підприємцем при поданні повідомлення про початок виконання будівельних робіт як не подання належних вихідних даних та подання недостовірних даних.

Тому для правильного вирішення суті справи суд вважає необхідним визначити яким чином одночасна наявність у ОСОБА_1 статусу фізичної особи та фізичної особи-підприємця впливає на достовірність і повному поданих ним даних до відповідача та на можливість відповідача на підставі поданих позивачем даних виконати покладені на нього обов'язки.

Так, згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 р. № 687-XIV замовник - фізична або юридична особа, яка має у власності або у користуванні земельну ділянку, подала у встановленому законодавством порядку заяву (клопотання) щодо її забудови для здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об'єкта містобудування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 р. № 3038-VI (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) основними складовими вихідних даних є:

1) містобудівні умови та обмеження;

2) технічні умови;

3) завдання на проектування.

Як убачається з ч. 2 названої норми, фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 29 Закону № 3038-VI містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються:

1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію;

2) копія документа, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);

3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;

4) витяг із Державного земельного кадастру.

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об'єкта будівництва.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення).

Перелік об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Згідно з вимогами ч. 4 названої норми підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є:

1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;

3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 29 Закону № 3038-VI містобудівні умови та обмеження містять:

1) назву об'єкта будівництва, що повинна відображати вид будівництва та місце розташування об'єкта;

2) інформацію про замовника;

3) відповідність на дату надання містобудівних умов та обмежень цільового та функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні;

4) гранично допустиму висотність будинків, будівель та споруд у метрах;

5) максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки;

6) максимально допустиму щільність населення в межах житлової забудови відповідної житлової одиниці (кварталу, мікрорайону);

7) мінімально допустимі відстані від об'єкта, що проектується, до червоних ліній, ліній регулювання забудови, існуючих будинків та споруд;

8) планувальні обмеження (охоронні зони пам'яток культурної спадщини, межі історичних ареалів, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання, охоронні зони об'єктів природно-заповідного фонду, прибережні захисні смуги, зони санітарної охорони);

9) охоронні зони об'єктів транспорту, зв'язку, інженерних комунікацій, відстані від об'єкта, що проектується, до існуючих інженерних мереж.

Перелік зазначених умов є вичерпним.

Як убачається з ч. 6-7 названої норми, надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу.

Відомості про надані містобудівні умови та обмеження підлягають внесенню до реєстру містобудівних умов та обмежень, який веде відповідний уповноважений орган містобудування та архітектури.

Порядок ведення реєстру містобудівних умов та обмежень визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Доступ користувачів до даних реєстру містобудівних умов та обмежень здійснюється безоплатно через офіційний веб-сайт уповноваженого органу містобудування та архітектури.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 29 Закону № 3038-VI містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об'єкта незалежно від зміни замовника.

Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника, на виконання приписів головних інспекторів будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, або за рішенням суду.

Скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється:

1) за заявою замовника;

2) головними інспекторами будівельного нагляду в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду у разі невідповідності містобудівних умов та обмежень містобудівному законодавству, містобудівній документації на місцевому рівні, будівельним нормам, стандартам і правилам;

3) за рішенням суду.

У разі скасування в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду або за рішенням суду містобудівних умов та обмежень посадові особи відповідного уповноваженого органу містобудування та архітектури несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до вимог ч. 9-10 названої норми завдання на проектування об'єктів будівництва складається і затверджується замовником за погодженням із проектувальником. Завдання на проектування визначає обґрунтовані вимоги замовника до планувальних, архітектурних, інженерних і технологічних рішень об'єкта будівництва, його основних параметрів, вартості та організації його будівництва і складається з урахуванням технічних умов, містобудівних умов та обмежень.

Судом для встановлення обставин справи, перевірки аргументів сторін було досліджено наступні докази.

Згідно з містобудівними умовами та обмеженнями забудови земельної ділянки №12 від 6 квітня 2016 р. «Реконструкція нежитлових будівель під деревообробний комплекс по АДРЕСА_2, адміністративних межах Шкарівської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області», вони видані відділом містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Білоцерківської районної державної адміністрації, замовник - «ФОП ОСОБА_1», замовлення № 85/04-08 від 5 квітня 2016 р. (а.с. 36-59).

У вказаних містобудівних умовах та обмеженнях, зокрема, наявні такі документи:

- договір оренди земельної ділянки від 30 квітня 2014 р. № 6, згідно з яким Білоцерківська районна державна адміністрація (орендодавець) надала, а фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (орендар) прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування нежитлових будівель та споруд, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади Білоцерківського району за рахунок земель просимловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, загальною площею 2,9767 га, кадастровий номер: НОМЕР_2 (а.с. 43-45);

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 червня 2014 р. серії ЕЕВ № 456798, згідно з яким договір оренди (земельної ділянки) № 6, орендар: ОСОБА_1, орендодавець - Білоцерківська РДА, зареєстровано реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції (а.с. 53);

- договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28 лютого 2007 р. реєстр №1303, згідно з яким ОСОБА_5 продав, а позивач ОСОБА_1 як фізична особа купив комплекс нежитлових будівель літ. «А», «Б», «В», «Г», «Д», «Є», «Ж/п», «З», «І», «Л», «М» та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 і розташовані на неприватизованій земельній ділянці, яка надана в постійне користування БЦ дочірнє підприємство «Госпобудсервіс» ВАТ «Київуніверсал», загальною площею 0,7969 га, рішення № 298 від 25 листопада 1997 р. (а.с. 54);

- витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 6 березня 2007 р. №13809985, згідно з яким за позивачем як фізичною особою зареєстровано право власності на комплекс нежитлових будівель на підставі договору від 28 лютого 2007 р. № 1303 (а.с. 55);

- витяг з Державного реєстру правочинів від 28 лютого 2007 р. № 3626327, згідно з яким зареєстровано договір купівлі-продажу нежитлових будівель від 28 лютого 2007 р. №1303, набувач - ОСОБА_1 (а.с. 56);

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з яким з 14 лютого 2005 р. позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с. 57-58).

Відповідно до технічних умов до інженерного забезпечення об'єкта будівництва щодо пожежної та техногенної безпеки від 26 квітня 2017 р. № 66/1/3259, вони видані начальником Головного управління ДСНС України у Київській області та провідним інспектором ВНТР КСПЗ та ЛГУ ДСНС України у Київській області на ім'я позивача ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця (а.с. 61-62).

Аналіз названих документів свідчить, що позивачу як фізичній особі на праві власності належить комплекс нежитлових будівель літ. «А», «Б», «В», «Г», «Д», «Є», «Ж/п», «З», «І», «Л», «М» та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, розташовані на неприватизованій земельній ділянці, яка надана в оренду позивачу як фізичній особі-підприємцю згідно з договором оренди земельної ділянки від 30 квітня 2014 р. № 6 для обслуговування нежитлових будівель та споруд, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади Білоцерківського району за рахунок земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, загальною площею 2,9767 га, кадастровий номер: НОМЕР_2.

Як вказує позивач, повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 18 травня 2018 р. подано позивачем як фізичною особою у зв'язку з тим, що ним планувалося здійснення реконструкції нежитлових приміщень, які належать йому на праві приватної власності як фізичній особі.

Щодо особливостей визначення статусу позивача суд зазначає про таке. Фізична особа-підприємець не є окремим учасником цивільно-правових відносин, щодо якого застосовується особливе законодавство. Це лише статус фізичної особи, який він набуває після здійснення державної реєстрації його суб'єктом підприємницької діяльності.

Відносини стосовно майна фізичної особи-підприємця регулюються нормами ЦК України, Господарського кодексу України (далі - ГК України) та Закону України "Про підприємництво".

У ч. 1 ст. 1 Закону України "Про підприємництво" розкривається поняття "підприємництва" як безпосередньої, самостійної, систематичної, на власний ризик діяльності по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Проголошена в ч. 1 ст. 3 цього Закону свобода підприємницької діяльності, згідно з якою підприємці мають право без обмежень приймати рішення і здійснювати самостійно будь-яку діяльність, що не суперечить чинному законодавству, розкривається через принципи підприємницької діяльності, зазначені в ст. 5 цього Закону.

Зокрема, принципами підприємництва є вільний вибір діяльності, залучення на добровільних засадах до здійснення підприємницької діяльності майна та коштів юридичних осіб і громадян, самостійне формування програми діяльності та вибір постачальників і споживачів вироблюваної продукції, встановлення цін відповідно до законодавства; тощо.

Стаття 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства проголосила свободу договору, свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Свобода договору полягає, зокрема, у вільному вияві волі сторін, у тому числі у підприємницькій, господарській діяльності, на вступ у договірні відносини, у можливості вільно обирати собі партнерів у договірних відносинах, у визначенні умов договору тощо.

Результатом наділення юридичних осіб - приватних підприємств і фізичних осіб-підприємців свободою господарської діяльності та підприємництва є застосування ними цивільно-правових договорів як правової форми їх діяльності.

Відповідно до ст. 55 ГК України суб'єктами господарювання є юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, та фізичні особи - громадяни, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані як підприємці.

За змістом ст. 51 ГК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Чинне законодавство України не передбачає виокремлення майна, яке використовується фізичною особою-підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, із загальної маси належного цьому громадянинові майна. Так, ч. 2 ст. 128 ГК України та ч. 1 ст. 52 ЦК України передбачають, що громадянин-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Таким чином, фізична особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, купуючи або використовуючи у ході господарської діяльності майно (основні фонди тощо) для здійснення підприємницької діяльності, діє виключно як власник (користувач) цього майна й суб'єкт господарювання в процесі здійснення ним підприємницької (господарської) діяльності.

З урахуванням наведеного суд не бере до уваги твердження відповідача щодо неможливості розібратися у статусі ОСОБА_1 як фізичної особи та як фізичної особи-підприємця та про нібито наявні суперечності в оформлених документах при поданні позивачем повідомлення про початок виконання будівельних робіт, оскільки ці твердження ґрунтуються на помилковому тлумаченні законодавства.

Тому суд визнає, що зазначення відповідачем про не подання позивачем належних вихідних даних та подання недостовірних даних є таким, що не відповідає дійсності, отже є протиправним і не ґрунтується на вимогах закону.

Судом також враховано, що відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження скасування вказаних вище містобудівних умов та обмежень, а відповідно до вимог ч. 8 ст. 29 Закону № 3038-VI вони є чинними до завершення будівництва об'єкта незалежно від зміни замовника.

Це означає, що позивачем було надано відповідачу належні документи, які не містили суперечностей щодо статусу особи, що їх подала, і дозволяли відповідачу виконати покладені на нього обов'язки щодо здійснення архітектурно - будівельного контролю. Отже, винесені відповідачем за таких обставин приписи не ґрунтувалися на вимогах закону.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а оскаржувані приписи № С-1801/1/1 та № С-1801/1 є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, що і було зроблено позивачем. Відповідно до вимог ч. 2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідач не зміг обґрунтувати законність та правомірність прийнятих ним приписів, а наведені ним докази та аргументи було спростовано позивачем.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що відповідачем протиправно було винесено оскаржувані приписи, отже порушено права позивача та не дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Наведене свідчить, що прийняте рішення відповідача було протиправним. Право позивача порушено. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно клопотання позивача про стягнення на його користь судових витрат: витрат, пов'язаних з розглядом справи, із прибуттям до суду та витрат на професійну правничу допомогу, судом враховано таке.

Також, позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 30 100 грн. 00 коп. Відповідач вказаний позивачем заперечує обсяг витрат на правову допомогу.

При вирішенні вказаного клопотання та заперечень відповідача судом враховано таке.

Як убачається з ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 р. у справі № 815/4300/17.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу у межах даної адміністративної справи, судом встановлено, що матеріали справи містять: - договір про надання правової допомоги від 23 серпня 2018 р., укладений між позивачем та адвокатським об'єднанням «Куришко і партнери»; - акт про приймання-передачі наданих послуг від 17 грудня 2018 р. на загальну суму 30 100 грн. 00 коп., згідно з яким ціна роботи 1 год послуг адвоката коштує 700 грн. 00 коп.

Судом враховано, що вказані кошти в сумі 30 100 грн. 00 коп. позивачем було сплачено згідно з квитанцією від 23 жовтня 2018 р. № 0.0..1.

За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити клопотання позивача в частині стягнення на його користь витрат, пов'язаних на правничу допомогу у сумі 30 100 грн 00 коп.

Водночас, стосовно стягнення на користь позивача добових та витрат представників, що пов'язані із прибуттям до суду, судом враховано таке.

Позивачем надано суду акт про витрати від 17 грудня 2018 р., згідно з яким позивач поніс витрати на загальну суму 1476 грн. 90 коп., з яких: на проїзд у маршрутному автомобільному транспорті на загальну суму 360 грн. 00 коп.; добові витрати на загальну суму 1116 грн. 90 коп.

Проте, позивачем було надано суду лише 5 білетів вартістю по 60 грн. 00 коп. кожен, тобто, на загальну суму 300 грн. 00 коп., отже, саме така сума підлягає стягненню на користь позивача. В іншій частині на суму 60 грн. (360-300=60 грн.) підстав для стягнення судових втрат не встановлено.

Стосовно ж повернення на користь позивача добових, судом враховано, що чинним КАС України не передбачено такого виду судових витрат, як добові витрати, а отже, вони стягненню на користь позивача не підлягають.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що на користь позивача за рахунок відповідача підлягають судові витрати на загальну суму 31 400 грн. 00 коп. (30100 грн. 00 коп. + 300 грн. 00 коп.).

Щодо клопотання про повернення судового збору, суд зазначає таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 1409 грн. 60 коп. згідно з квитанцією від 31 серпня 2018 р. № 0.0..1.

Враховуючи задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що судові витрати у сумі 1409 грн. 60 коп. підлягають стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати приписи Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради Київської області від 14 серпня 2018 р. № С-1408/1/1 та № С-1408/1.

Стягнути Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 31 400 (тридцять одна тисяча чотириста) грн. 00 коп.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1409 (одну тисячу чотириста дев'ять) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_1, 09100, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Відповідач - Відділ державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради Київської області, адреса: вул. Павліченко, буд. 14 а, м. Біла Церква, Київська область, 09107.

Суддя Журавель В.О.

Дата складення рішення суду 27 грудня 2018 року.