Справа № 160/8457/18
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2019 року Справа № 160/8457/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -
12.11.2018 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо проведення перерахунку раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимального розміру пенсії та виходячи з розрахунку 90 процентів від грошового забезпечення для обчислення пенсії;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01.06.2017 року здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 року без обмеження максимального розміру пенсії, виходячи з розрахунку 90 процентів від грошового забезпечення для обчислення пенсії, та стягнути на користь ОСОБА_1 заборгованість згідно з проведеним перерахунком.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є підполковником запасу та з 03.11.2010 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років довічно. У зв'язку з порушенням його права на перерахунок пенсії щодо підвищення заробітної плати за посадою, яку ОСОБА_2 займав при звільненні, в лютому 2018 року він звернувся до суду з позовом. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 року, залишеним в силі постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2018 року, позов ОСОБА_1 був задоволений частково, та визнано протиправними дії посадових осіб ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у перерахунку раніше призначеної пенсії на підставі довідки від 21.08.2017 року № 2.2.1-39-283 «Про розмір грошового забезпечення» та зобов'язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з 01.06.2017 року здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії та стягнено на його користь заборгованість.
Такі дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області позивач вважає протиправними. Адже рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема ч. 7 ст. 43 зазначеного Закону. При цьому, як зазначив позивач, у своєму рішенні Конституційний Суд України підкреслив, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч. 5 ст. 17 Конституції України, які зобов'язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість України.
За твердженнями позивача, з 03.11.2010 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області йому була призначена пенсія за вислугу років з розрахунку основного розміру пенсії 90 процентів грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який діяв на момент призначення пенсії. Неодноразово відповідач проводив перерахунок пенсії у розмірі 90 процентів від грошового забезпечення. Також, позивач посилається на постанову Верховного Суду України від 06.10.2015 року, справа № 21-2432а15, якою закріплена правова позиція про те, що при перерахунку пенсії має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, тобто 90 процентів від грошового забезпечення.
Крім того, позивач вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок не тільки здійснити перерахунок, а й провести виплату та стягнути на його користь заборгованість внаслідок проведеного перерахунку.
Ухвалою суду від 14.11.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
У встановлений судом строк відповідач, заперечуючи проти позову, надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи.
В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що не погоджується з позовними вимогами та вважає їх необґрунтованими. Адже відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», максимальний розмір пенсії обчислений відповідно до цієї статті не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
Також відповідач посилається на ст. ст. 1-1, 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», правові позиції Конституційного Суду України, викладені у рішеннях Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 року № 3рп/2012, та зазначає про те, що розміри соціальних виплат залежать від фінансово-економічних можливостей держави, та соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Водночас одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Крім того, за твердженнями відповідача, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України. Цим відповідач пояснює обмеження максимального розміру пенсії.
На думку відповідача, не можна казати про звуження змісту та обсягу прав і свобод, гарантованих Конституцією України, бо ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не визнавалась неконституційною. Питання щодо визначення конституційності закону належить виключно до юрисдикції Конституційного Суду України. При цьому відповідач посилається на те, що право на перерахунок пенсії не є конституційним правом, та безпідставними є твердження позивача про звуження існуючих пенсійних прав, оскільки призначений та отримуваний ним розмір пенсії не було скасовано чи зменшено.
З приводу обмеження максимального розміру пенсії відповідач, посилаючись на ст. ст. 1-1, 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 року № 3рп/2012, пояснив, що розміри соціальних виплат залежать від фінансово-економічних можливостей держави, а механізм реалізації цих прав може бути змінений державою через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.
Крім того, за твердженнями відповідача, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, та одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
Тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 261, ч. 2, ч. 3, ч. 5 ст. 262, п. 2 ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 263 КАС України, суд розглянув адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
За поясненнями позивача, у зв'язку з порушенням його прав на перерахунок призначеної пенсії у зв'язку з підвищення заробітної плати за посадою, яку він займав при звільненні, в лютому 2018 року він звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з відповідним позовом.
Так, 14.05.2018 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом було винесено рішення в адміністративній справі № 804/201/1622/18, за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії (суддя Боженко Н. В.), яким позов було задоволено частково та визнано неправомірними дії посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у перерахунку раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки від 21.08.2017 року № 2.2.1-39-283 «Про розмір грошового забезпечення» та зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01.06.2017 року здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки від 21.08.2017 року № 2.2.1-39-283, наданої Державним підприємством обслуговування повітряного руху України та стягнена заборгованість згідно з проведеним перерахунком на користь ОСОБА_1, у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2018 року було залишено без задоволення апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 року, а зазначене рішення залишено без змін. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 року набрало законної сили станом на 12.09.2018 року. При цьому, у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості щодо подання касаційної скарги на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2018 року у справі № 804/201/1622/18 та відкриття касаційного провадження.
З огляду на це, суд зазначає, що відповідно до ч. 4, ч. 7 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.
Так, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, що стосувались зобов'язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з 01.06.2017 року здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з розрахунку 90 процентів від грошового забезпечення для обчислення пенсії, мотивував своє рішення від 14.05.2018 року тим, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не приймалось будь-якого рішення щодо обмеження пенсії позивача граничним розміром. При цьому суд зазначив, що в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права та суд не повинен вирішувати вимоги на майбутнє, тому визнав відповідні позовні вимоги передчасними.
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд в постанові від 12.09.2018 року з приводу позовної вимоги про обмеження граничного розміру пенсії зазначив, що дане питання не розглядалось судом першої інстанції з огляду на її передчасність, у зв'язку з чим було відмовлено в її задоволенні.
З огляду на встановлені обставини, які не підлягають доказуванню, у вказаному вище рішенні суду в адміністративній справі, яке набрало законної сили, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
21.09.2018 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою, в якій просив надати інформацію стосовно виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 року, справа № 804/201/1622/18, а саме:
- склад, перерахованої на підставі рішення суду щомісячної пенсії;
- формулу, яка застосовувалась для здійснення перерахунку пенсії;
- суму заборгованості з 01.06.2017 року до виплати коштів, у зв'язку з перерахунком пенсії;
- термін виплати заборгованості у зв'язку з перерахунком пенсії та судових витрат за рішенням суду.
При цьому у зазначеному листі відповідач послався на положення ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ та зазначив, що оскільки рішенням суду Головне управління Пенсійного фонду України не зобов'язано було провести перерахунок пенсії без урахування обмеження пенсії, передбаченого ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсія ОСОБА_1 виплачується в попередньому розмірі.
Тому, за твердженнями відповідача, покладені на нього судом зобов'язання вчинити дії щодо перерахунку пенсії були виконані в порядку та в межах повноважень, покладених на управління.
Не погодившись з такими доводами ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом для захисту його порушеного права на перерахунок пенсії, з урахуванням первинно призначеного розміру пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, тобто 90 процентів від грошового забезпечення, та без обмеження пенсії у 70 відсотків, відповідно до ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».
З цього приводу суд зазначає, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу протиправності дій відповідача щодо перерахунку позивачу пенсії на підставі рішення суду з урахуванням обмеження у 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.
У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії, тобто станом на 03.11.2010 року), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
При цьому, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв'язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, яким присвоєні чергові військові (спеціальні) звання під час перебування їх у запасі або у відставці, раніше призначені їм пенсії з урахуванням нових присвоєних військових (спеціальних) звань не перераховуються.
Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI внесені зміни до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, яким встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII внесені зміни у ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно з якими цифри «80» замінено цифрами «70».
Натомість суд зазначає, що відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
Відтак, аналіз вказаних вище норм вказує, що зміни, внесені до законодавства щодо проходження військової служби після призначення пенсії особі, не поширюються на правовідносини щодо перерахунку вже призначеної пенсії. Адже призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до ч. 2 ст. 13 Закону Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80 відсотків, а потім 70 відсотків грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії.
Отже, суд зазначає, що при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, тобто з урахуванням максимального розміру пенсії, який не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
При перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, тобто відповідно до ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу (03.11.2010 року).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також у рішенні Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визначено, що, зокрема, обмеження максимального розміру пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч. 5 ст. 17 Конституції України, які зобов'язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
З огляду на це, в рамках спірних правовідносин судом не приймаються доводи відповідача про те, що розміри соціальних виплат залежать від фінансово-економічних можливостей держави, та соціально-економічні права не є абсолютними. Адже такі посилання відповідача суперечать конституційним принципам захисту прав громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, в тому числі тих, які отримують пенсійні виплати, у зв'язку з припиненням відповідних правовідносин.
У відповідності до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Водночас ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин у справі (ст. 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов'язок суб'єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1, п. 3, п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій, або визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.
При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії без обмеження максимального розміру пенсії, виходячи з розрахунку 90 процентів від грошового забезпечення для обчислення пенсії не відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України. Приймаючи до уваги викладене вище, суд прийшов до висновку, що доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, підтверджуються матеріалами справи та є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо проведення перерахунку раніше призначеної пенсії позивачу без обмеження максимального розміру пенсії та виходячи з розрахунку 90 процентів від грошового забезпечення для обчислення пенсії, та зобов'язати відповідача з 01.06.2017 року здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 року без обмеження максимального розміру пенсії, виходячи з розрахунку 90 процентів від грошового забезпечення для обчислення пенсії, та стягнути на користь ОСОБА_1 заборгованість, згідно з проведеним перерахунком.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України, з урахуванням повного задоволення позовних вимог, стягненню з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 704,80 грн., сплата яких підтверджується квитанцією № 24513717-1 від 05.11.2018 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи.
Керуючись ст. ст. 90, 139, 241 - 246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо проведення перерахунку раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимального розміру пенсії та виходячи з розрахунку 90 процентів від грошового забезпечення для обчислення пенсії.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01.06.2017 року здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 року без обмеження максимального розміру пенсії, виходячи з розрахунку 90 процентів від грошового забезпечення для обчислення пенсії, та стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) заборгованість, згідно з проведеним перерахунком.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст рішення у повному обсязі складений 08.01.2019 року.

Суддя І.О. Лозицька