Справа № 825/2857/15-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 грудня 2018 року

Київ

справа №825/2857/15-а

адміністративне провадження №К/9901/26885/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.09.2015 (головуючий суддя: Житняк Л.О.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2015 (головуючий суддя: Карпушова О.В., судді: Епель О.В., Кобаль М.І.)

у справі №825/2857/15-а

за позовом Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Козелецька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Чернігівській області (далі - позивач, ОДПІ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач, ФОП), в якому просила стягнути з відповідача податковий борг по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 23197,24 грн. до місцевого бюджету Козелецького району.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.09.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2015, позов задоволено: стягнуто з відповідача податковий борг по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 23197,91 грн. та перераховано на р/р 0178, місцевий бюджет Козелецького району, отримувач УК у Козелецькому районі/ с.Карпилівка/ 11010500, код отримувача 38020568, МФО 853592, ГУДКСУ в Чернігівській області, призначення платежу *;055;НОМЕР_1; погашення суми податкового боргу по податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування; ОСОБА_2

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалені у справі судові рішення з підстав порушення норм: пункту 164.1 ст. 164, пункту 163.1 ст. 163, підпункту 162.2.14, пункту «д» підпункту 164.2.17, підпункту пункту 164.2 ст. 162, підпункту 165.1.29 ст. 165 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст..ст. 11, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. За доводами касаційної скарги судами не було дано належної оцінки доводам відповідача про те, що податок з доходів фізичних осіб нарахований на суму прощеного позивачу банком боргу, який складався з пені та штрафних санкцій, застосованих банком за несвоєчасно здійснені платежі за основним боргом. Заборгованість зі сплати пені та штрафних санкцій не є додатковим благом у розумінні вищевказаних норм ПК України.

Позивач у запереченнях на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичною підставою для звернення ОДПІ з адміністративним позовом до відповідача про стягнення податкового боргу по податку на доходи фізичних осіб, став факт несплати останньою самостійно узгодженої суми податкового зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб у сумі 23197,91 грн. у податковій декларації за 2013 рік.

У зв'язку з несплатою вказаної суми податкового зобов'язання контролюючим органом на адресу відповідача була направлена податкова вимога від 25.02.2015 № 5-00 у сумі 23324,44 грн.. Ця вимога отримана відповідачем 05.03.2015.

За визначенням підпункту 14.1.175 пункту 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 ст.16 цього Кодексу встановлено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків (пункт 56.11 ст. 56 ПК України).

Згідно з пунктом 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (підпункт 95.2 цієї статті).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходили із узгодженості суми податкового боргу із податку на доходи фізичних осіб у податковій звітності за 2013 рік та виконання контролюючим органом процедури, передбаченої нормами ПК України, яка передує зверненню до суду з позовом про стягнення - направлення відповідачу податкової вимоги. Відхиляючи доводи відповідача про те, що вказані суми податкового зобов'язання були задекларовані відповідачем помилково та були визначені із суми прощеного боргу за отриманим кредитом, зокрема, сум пені та відсотків за користування кредитом, суди попередніх інстанцій вказали про не підтвердження цих обставин належними доказами. При цьому, суди послались на норми частини 1 ст. 71 КАС України.

Однак, із вказаним висновком судів попередніх інстанцій не можна погодитися, так як він зроблений без належної оцінки доказів у справі та без встановлення всіх обставин у справі.

Заперечуючи проти позову, відповідач у судовому процесі посилалась на обставини того, що задекларовані нею суми податкових зобов'язань були визначені нею помилково, а суми визначеного у декларації доходу є сумами прощеного боргу за кредитним договором із ПАТ «Райффайзен банк Аваль» - суми пені та процентів за користування кредитом.

Згідно з пунктом 163.1 статті 163 ПК об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (абзац другий пункту 164.1 статті 164 ПК).

За визначенням підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК дохід з джерелом походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Додаткові блага, згідно з визначенням, яке дає норма підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК, - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК встановлений як вичерпний і включає, серед інших, такі додаткові блага: суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації (абзац «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 ст. 164 ПК у редакції Закону України від 6.12.2012 № 5519-VI).

Із визначення додаткових благ та його видів, які включаються до оподатковуваного доходу, можна зробити висновок, що додаткове благо кваліфікується як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Стосовно анулювання (прощення) кредитором суми боргу, то приріст фінансових показників платника податку - боржника виникає за рахунок суми, взятої в борг. Сама по собі грошова сума, взята в борг, не збільшує доход, оскільки надається на умовах повернення. У разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, ця сума збільшує доход боржника, зокрема і його оподатковуваний доход як платника податку. Так, при списанні заборгованості у вигляді тіла кредиту особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов'язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом. При цьому, однак, прощення відсотків та пені, нарахованих на основну суму боргу, не призводять до приросту показників фінансового стану платника податку. А отже така сума процентів (пені) не є додатковим благом у розумінні вищевказаних норм ПК, та не входить до об'єкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Підтвердження у судовому процесі обставин того, задекларовані відповідачем суми доходу не охоплюються об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб, виключає наявність у такого платника податків податкового обов'язку зі сплати податку, безвідносно до того, чи були такі суми задекларовані, чи ні. Стягнення з платника податків грошових сум виключно з підстав його самостійного узгодження без перевірки обставин відповідності таких сум поняттям «дохід» та «податкове зобов'язання», а також включення їх до об'єкту оподаткування із податку на доходи фізичних осіб, за обставин оспорення таким платником цих обставин у судовому процесі, суперечить загальним засадам встановлення податків і зборів, визначеним у ст. 7 ПК України. Відповідач у судовому процесі наголошував, що відображені ним у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік суми є прощеним боргом у частині пені та відсотків за користування кредитними коштами, а отже не входять до об'єкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Цим доводам відповідача, як і доказам наданим на їх підтвердження суди попередніх інстанцій не дали належної оцінки.

Разом із тим, обставини щодо того, чи відносяться суми, відображені відповідачем у своїй податковій декларації та за стягненням яких контролюючий орган звернувся до суду, до об'єкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб охоплюються предметом доказування при вирішенні спору про стягнення податкового боргу.

Ці обставини не можуть вважатись встановленим з огляду на те, що оцінка доказів у справі зроблена судом без дотримання вимог статті 86 КАС України (у редакції, чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень). Згідно з цією статтею суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 69 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (частина 2 цієї статті).

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України (у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017).

Частиною 1 ст. 242 КАС України у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017) встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 цієї статті)

Згідно з частиною 3 обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вищенаведені порушення судами норм процесуального права призвели до передчасних висновків щодо суті спору, отже судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити обставини щодо податкового боргу, зокрема щодо природи сум, відображених позивачем у податковій декларації за 2013 рік; того, чи відносяться визначені позивачем у податковій декларації суми до об'єкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Для чого, у разі необхідності, зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування відповідних обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України

Керуючись ст.ст. 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.09.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2015, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко