Справа № 640/19819/18
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 грудня 2018 року м. Київ № 640/19819/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД БАСКЕТБОЛ ІНВЕСТМЕНТС»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про скасування вимог про сплату боргу,
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД БАСКЕТБОЛ ІНВЕСТМЕНТС» звернулось до суду з даним позовом, якому просить скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки):

1) № Ю-53237-17 від 02.02.2018 на суму 117 047,42 грн.;

2) № Ю-53237-17 від 05.03.2018 на суму 116 543,32 грн.;

3) № Ю-53237-17 від 13.04.2018 на суму 115589,22 грн.;

4) № Ю-53237-17 від 03.05.2018 на суму 115 586,06 грн.;

5) № Ю-53237-17 від 04.06.2018 на суму 115 578,18 грн.;

6) № Ю-53237-17 від 04.06.2018 на суму 108 510,50 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2018 відкрито спрощене провадження по справі.

14 грудня 2018 року через відділ документального обігу та контролю (канцелярію) суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу формувати та направляти вимоги про сплату боргу (недоїмки) до моменту прийняття судом рішення; зупинення стягнення та виконавчих дій в порядку примусового виконання вимог про сплату боргу (недоїмки).

В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що за вимогою про сплату боргу №Ю-53237-17 від 04.06.2018 на суму 108 510,50 грн відкрито виконавче провадження №57564767, внаслідок чого господарська діяльність позивача через наявний арешт рухомого та нерухомого майна є повністю паралізованою. Крім того, позивач не має змоги вчасно сплачувати через свій банківський рахунок обов'язкові платежі до бюджету та не може виконувати грошові зобов'язання за укладеними договорами; під загрозою стягнення опинилось нерухоме майно, яке є власністю позивача.

На підтвердження зазначених обставин позивачем до заяви долучено копії постанов про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно частини другої вказаної статті забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

При розгляді та вирішенні даної заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв'язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Виходячи з наведеного, у випадку звернення сторони із вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою.

З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, судом не встановлено підстав, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або унеможливили б захист цих прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову чи утруднювали б відновлення таких прав при виконанні рішення у межах заявлених позовних вимог.

Також позивачем з посиланням на норми права не наведено обставин явної протиправності оскаржуваних рішень.

Суд вважає, що під час розгляду клопотання суд повинен, виходячи з конкретних доказів, оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Посилання позивача на повне зупинення господарської діяльності внаслідок відкриття виконавчого провадження, судом відхиляються, адже позивачем не наведено, в чому конкретно полягають зазначені обставини з посиланням на відповідні докази.

Посилання позивача на те, що внаслідок накладення арешту на банківський рахунок у Товариства відсутня можливість сплачувати обов'язкові платежі та грошові зобов'язання за укладеними договорами, судом відхиляються, адже відповідно до постанови державного виконавця від 01.11.2018 ВП №57564767, арешт накладено не на банківський рахунок в цілому, а лише на кошти, що знаходяться на рахунку в АТ «Приватбанк» в межах суми стягнення.

Будь-яких доказів відсутності можливості сплачувати обов'язкові платежі та грошові зобов'язання за укладеними договорами до суду не надано.

Посилання позивача на загрозу стягнення нерухомого майна, є необґрунтованими, адже відповідно до інформації Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, станом на 27.12.2018, державним виконавцем не вчиняється жодних дій, направлених на проведення оцінки нерухомого майна позивача та/або його реалізацію.

При цьому, саме по собі накладення арешту на майно не є безумовною підставою для його реалізації, а є лише засобом забезпечення виконання рішення, яке підлягає примусовому виконанню.

В той же час, доказів накладення арешту на рухоме майно, яке використовується позивачем в рамках господарської діяльності також не надано.

Враховуючи зазначене, виходячи із змісту поданої заяви та доводів, наведених позивачем на її обґрунтування, суд дійшов висновку про її необґрунтованість та не вбачає підстав для задоволення, в даному випадку, заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 150-154 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович