Справа № 140/2535/18
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2019-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

04 січня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2535/18

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Плахтій Н.Б., вивчивши позовну заяву Головного управління ДФС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Волинській області звернулося з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення фінансових санкцій в розмірі 10000,00 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 року позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона подана без додержання вимог, встановлених статтею 160 КАС України, а саме: не сплачено судовий збір в розмірі 1762,00 грн., не подано до суду платіжного документу, а також надано позивачу строк для усунення недоліків (із зазначенням способу їх усунення) - десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копію зазначеної ухвали позивач отримав 11.12.2018 року, що підтверджується повідомленням про вручення (отримання) документів, відтак недоліки позовної заяви необхідно було усунути у строк до 21.12.2018 року включно.

За клопотанням представника позивача від 21.12.2018 ухвалою суду від 22.12.2018 було продовжено термін для усунення недоліків позовної заяви на десять календарних днів з моменту отримання ухвали про продовження терміну для усунення недоліків, яку позивач отримав 26.12.2018, що підтверджується повідомленням про вручення (отримання) документів.

Станом на 04.01.2019 року позивач недоліки позовної заяви не усунув.

Разом з тим, 03.01.2019 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про звільнення від сплати судового збору, яке обґрунтоване відсутністю необхідних коштів для сплати судового збору, а також тим, що ГУ ДФС у Волинській області є бюджетною установою, фінансування якої здійснюється виключно за рахунок коштів Державного бюджету та залежить від обсягу встановлених бюджетних асигнувань, призначених для реалізації завдань та функцій контролюючого органу.

Згідно із частиною першою статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, законодавством чітко регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати, а єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони.

Майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов'язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір. Отже, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Таким чином, для застосування судом положень частини першої статті 133 КАС України повинні бути відповідні правові підстави, в іншому ж випадку, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі», вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Разом з тим, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя‚ від 14 травня 1981 року № R (81) 7: «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Суд не бере до уваги доводи клопотання щодо відсутності відповідного фінансування, необхідного для сплати судового збору, оскільки обмежене фінансування установи не може бути підставою для її звільнення від сплати судового збору чи відстрочення від сплати. Водночас, якщо бюджетні установи діють як суб'єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи або відсутність (недостатність) коштів для сплати судового збору не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.

Крім того, чинним законодавством України не передбачена можливість звільнення від сплати судового збору для територіальних органів Державної фіскальної служби України у справах щодо стягнення фінансових санкцій, а тому відсутні правові підстави для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно із частиною п'ятою статті 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п'яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Оскільки позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у строк, встановлений судом, то її слід повернути позивачеві.

Керуючись пунктом 1 частини четвертої статті 169, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Головного управління ДФС у Волинській області про звільнення сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву Головного управління ДФС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення фінансових санкцій повернути позивачу.

Роз'яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї документами.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Н.Б.Плахтій