Справа № 400/3328/18
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2019-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

03 січня 2019 р. № 400/3328/18
м. Миколаїв

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Біоносенко В. В., ознайомившись з

адміністративним позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1, Миколаїв, 54029
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Публічного акціонерного товариства "НАДРА" Біла Ірина Володимирівна, вул. Хоріва, 11-а,Київ 71,04071
треті особиФонд гарантування вкладів фізичних осіб, вул. Січових Стрільців, 17, Київ 53, 04053
провизнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Уповноваженою особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб публічного акціонерного товариства «НАДРА» Білої Ірини Володимирівни з вимогами про визнання протиправними дії відповідача в частині відмови в проведенні з позивачем повного розрахунку у сумі вкладу у 428163,0 доларів США, терміново та у повному обсязі відповідно до п.2.3 Договору №1860726 від 03.03.2014; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб публічного акціонерного товариства «НАДРА» Білу Ірину Володимирівну здійснити дії про проведення з позивачем повного розрахунку з поверненням його депозитного рахунку у сумі вкладу у 428163,0 доларів США, терміново та у повному обсязі відповідно до п.2.3 Договору №1860726 від 03.03.2014 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Окрім іншого, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 цього Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом ст. 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із ч. 1 ст. 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими ч. 2 ст. 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих із джерел, визначених ст. 19 цього Закону; здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до ч. 5 ст. 34 Закону № 4452-VIпід час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 зазначеного Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 54 Закону № 4452-VIрішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Велика палата Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року у справі № 813/6392/15 та від 13 червня 2018 року у справі № 820/12122/15 дійшла висновку, що спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Разом з тим, необхідно звернути увагу, що ці висновки Великої палати Верховного Суду стосуються лише позовних вимог щодо виплати гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду, оскільки ці правовідносини складаються без участі банку-боржника.

Щодо цих позовних вимог про виплату гарантованої суми відшкодування 200000 гривень ОСОБА_1 вже звертався до Миколаївського окружного адміністративного суду в 2016 з таким позовом. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.11.2016 по адміністративній справі №814/560/16 позов ОСОБА_1 був задоволений.

У цьому випадку ОСОБА_1 звертається з вимогами не щодо суми гарантованого відшкодування, яка здійснюється за рахунок Фонду, без участі банка-боржника, а стосовно всієї суми заборгованості банку, погашення якої здійснюється за рахунок від продажу активів банку-боржника.

Стосовно таких позовних вимог Великою палатою Верховного Суду зроблено інший висновок. Так, у постанові від 05.12.2018 по справі № 818/482/16 зазначено, що спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичної особи до суб'єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних унаслідок ліквідації та продажу майна банку.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації.

Зазначене дає підстави стверджувати, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладеного між Банком і фізичною особою договору, уповноважена особа та Фонд у цьому випадку діють як представники сторони договірних відносин.

Беручи до уваги наведене та враховуючи суть спірних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня, 23 травня, 31 жовтня 2018 року у справах № 826/7532/16, № 811/568/16 та № 813/801/16 відповідно.

За таких обставин, оскільки у цьому позові йдеться мова не про виплату гарантованої державою суми вкладів за рахунок Фонду, без участі банка-боржника, а про дії/бездіяльність Фонду під час проведення ліквідації банку та погашення заборгованості перед його кредиторами за рахунок продажу майна, Фонд діє як представник банку-боржника, такі правовідносини є приватно-правовими і не відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у цьому випадку необхідно відмовити у відкритті провадження у справі.

На підставі вищезазначеного, керуючись п.1 ч. 1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі №400/3328/18 за позовом ОСОБА_1

2. Роз'яснити позивачу, що позовні вимоги можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на цю ухвалу може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання в порядку, визначеному ст.ст. 295-297 з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень КАС України.

Суддя В. В. Біоносенко