Справа № 320/5843/18
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2018-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2018 року м.Київ № 320/5843/18
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області та просить суд:

визнати протиправним та скасування рішення від 12.07.2018 № 2264 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати з 12.07.2018 призначити та виплачувати пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що у липні 2018 року звернулась до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як потерпілій від Чорнобильської катастрофи 4 категорії відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак відповідач відмовив у призначенні даного виду пенсії у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують періоди проживання на території радіоактивного забруднення та необхідного страхового стажу.

На думку позивача, вказана відмова є протиправною та такою, що порушує її права та законні інтереси.

Засобами поштового зв`язку 28.11.2018 надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідач не погоджується з вимогами позову та просить відмовити у його задоволенні у зв`язку з відсутністю на це підстав.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 має статус громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 15.10.1993.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з жовтня 1984 року і по даний час працювала, а з листопада 1986 року проживала в м. Біла Церква Київської області, яке згідно Постанови Кабінету Міністрів України УРСР від 23.07.1991 № 106 є населеним пунктом, який віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Зокрема, записи у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 свідчать про те, що у період з 31.10.1984 по 05.09.1988 позивач працювала в Білоцерківському управлінні громадського харчування; у період з 16.09.1988 по 25.06.1991 у військовій частині польової пошти 46478- х; у період з 02.12.1991 по теперішній час в Білоцерківській міській лікарні № 1.

З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого міським відділом № 1 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області вбачається, що ОСОБА_1 з 21.11.1986 по теперішній час зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

На думку позивача, вона, як особа, яка має статус потерпілої 4 категорії від Чорнобильської катастрофи, а також як особа, яка постійно проживала або постійно працювала у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вона станом на 01.01.1993 прожила або відпрацювала у цій зоні не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років відповідно до положень, зазначених в абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У зв`язку з цим позивач звернулась до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку та надала усі необхідні документи.

Рішенням від 12.07.2018 № 2264 відповідач відмовив у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, зазначивши в обґрунтування своєї відмови те, що за наявними документами період роботи та проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 складає 3 роки 11 місяців 24 дні, загальний стаж 34 роки 10 місяців 20 днів, а тому ОСОБА_1 матиме право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку за умови надання документів, що підтверджують періоди проживання на території радіоактивного забруднення та наявність необхідного страхового стажу.

Позивач не погоджуючись з даною відмовою звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-ХІІ) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону № 796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії ІV належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у тій зоні не менше 4 років.

Нормами абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ встановлено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Відповідно до положень ст. 15 Закону № 796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону № 796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Згідно абз. 9 п.п. 5 п. 2.1 розділу 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

З аналізу норм ч. 3 ст. 65 Закону № 796-ХІІ вбачається, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Тому, різного роду довідки про період роботи у зоні відчуження, евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 28.03.2018 у справі № 333/2072/17 та від 08.05.2018 у справі

№ 708/1022/17.

На підтвердження того, що позивач дійсно проживала та працювала в зоні радіоекологічного забруднення, вона надала до пенсійного органу такі документи: копію посвідчення громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії серії НОМЕР_1 від 15.10.1993; копію трудової книжки серії НОМЕР_2 та копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого міським відділом № 1 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області.

З огляду на зазначене, всі надані позивачем документи до заяви про призначення пенсії є належним доказом того, що станом на 01.01.1993 позивач проживала та працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років.

З урахуванням вищенаведеного, суд зазначає, що позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги про зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягають задоволенню.

В частині вимоги про зобов`язання виплачувати позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд вважає за можливе відмовити, оскільки метою та завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист та поновлення порушених прав, суд не має підстав вважати, що відповідач не буде виплачувати пенсію у майбутньому, а отже вимога є передчасною.

Позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення від 12.07.2018 № 2264 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України таке рішення є актом індивідуальної дії, а тому суд вважає за можливе для належного захисту прав і свобод позивача визнати його протиправним та скасувати.

Щодо заявленого клопотання про присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, яке передбачає негайне виконання судового рішення суд вирішив відмовити, оскільки законодавством України передбачений певний порядок виконання судових рішень, зокрема, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на зазначене та беручи до уваги докази, які наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обгрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи, що позивачем при поданні даного адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 1 409,60 грн (квитанція № ПН10003 від 22.10.2018), суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 72-77, 90, 143, 194, 242-246, 250, 255 КАС України, суд
в и р і ш и в:
Визнати протиправним та скасувати рішення Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області () від 12.07.2018 № 2264 про відмову ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області () призначити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області () судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 704,80 (сімсот чотири) грн 80 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.