Справа № 826/9653/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року № 826/9653/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомКомунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» міста Києва
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про скасування податкового повідомлення-рішення від 13 червня 2018 року №2,-
В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» міста Києва (далі по тексту - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 13 червня 2016 року №2, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що наведені ним дані свідчать, що фінансовим результатом від виконаних робіт, що оподатковуються ПДВ, є прибуток, перевищення собівартості над доходами, що підлягають оподаткуванню ПДВ, не існує. Тобто, з боку підприємства відсутнє порушення пункту 188.1 статті 188, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України.

Представник відповідача у відзиві на адміністративний позов стверджує, що відповідно до наданих підприємством реєстрів бухгалтерського обліку встановлено, що протягом травня 2015 року, червня 2015 року, липня 2015 року, серпня 2015 року та листопада 2015 року не визначено базу оподаткування з ПДВ, у зв'язку з встановленим перевищенням собівартості самостійно виготовлених послуг над ціною їх постачання, чим занижено у перевіряємому періоді податкове зобов'язання з ПДВ на загальну суму 834 147,00 грн.

У відповідь на відзив представник відповідача зазначив, що проведений відповідачем порівняльний аналіз собівартості робіт та доходів від змішаного фінансування суперечить основним принципам облікової політики при проведенні такого порівняльного аналізу, а саме принципів, передбачених Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року №73.

За переконанням представника позивача, при проведенні контролюючим органом порівняльного аналізу доходів та витрат протягом травня 2015 року, червня 2015 року, липня 2015 року, серпня 2015 року та листопада 2015 року визначена розрахунковим шляхом позитивна різниця між загальною собівартістю робіт та загальним обсягом доходів, який визначається змішаним фінансуванням і, фактично, відповідає сумі перевищення операційних витрат над сумами операційних доходів у таких місяцях.

На думку позивача, для визначення фінансового результату (прибутку) від реалізації робіт, що виконуються за відповідними договорами з замовниками та оподатковуються ПДВ у 2015 році відповідно до вимог, передбачених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», облікових процедур необхідно здійснити таксономію статей доходів та витрат звіту про фінансові результати.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання 11 вересня 2018 року представники сторін не з'явилися, хоча про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлялись належним чином.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

В період з 26 лютого 2018 року по 17 травня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі направлень від 23 лютого 2018 року №216/26-15-14-02-03, №217/26-15-14-02-03, від 26 лютого 2018 року №494/26-15-14-06-03, №611/26-15-14-03, від 12 квітня 2018 року №394/26-15-42-08, №395/26-15-42-08, відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77 Податкового кодексу України, на підставі наказу від 09 лютого 2018 року №2090 проведена планова виїзна перевірка Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» міста Києва з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, валютного - за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2017 року, за результатами якої складено відповідний акт перевірки від 24 травня 2018 року № /26-15-14-02-03/3359115.

Перевіркою встановлені наступні порушення у перевіряємому періоді:

- пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 10, пункту 8 П (С)БО 7, пункту 10, пункту 11 П(С)БО 8, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 48 358,00 грн., в т.ч. - 2016 рік на суму 48 358,00 грн.;

- пункту 188.1 статті 188, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України (у редакції 2015 року), в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 834 147,00 грн., в т.ч.: травень 2015 року на суму 147 505,00 грн., червень 2015 року на суму 94 532,00 грн., липень 2015 року на суму 496 646,00 грн, вересень 2015 року на суму 76 828,00 грн., листопад 2015 року на суму 18 636 грн.

На підставі вказаного акта перевірки податковим органом 13 червня 2018 року прийнято податкове повідомлення-рішення №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 042 684,00 грн., у т.ч. за основним зобов'язанням у сумі 834 147,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 208 537,00 грн.

Незгода позивача із вказаним податковим повідомленням-рішенням зумовило його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі по тексту - Закон України від 16 липня 1999 року №996-ХIV).

Згідно наданих до перевірки первинних документів та реєстрів бухгалтерського обліку перевіркою встановлено, що Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» міста Києва формує собівартість самостійно виготовлених послуг з обслуговування доріг та автомагістралей Печерського району м. Києва сіль, щебінь, асфальтова суміш, паливо, відповідно до положень своєї облікової політики та згідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку України.

При цьому, обрані позивачем засади облікової політики є погодженими з уповноваженим органом власника, що відповідає вимогам пункту 5 статті 8 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV. Бухгалтерські записи (проведення) господарських операцій здійснюються відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року №291. Складання фінансової звітності здійснюється з дотримання вимог статті 4 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV та принципів, передбачених Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року №73.

Крім того, облікова політика позивача є узгодженою з рекомендаціями Головного управління комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що значиться у листі від 04 лютого 2005 року №042/16/1-541 «Щодо порядку відображення в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності цільового фінансування».

Як вбачається з акта перевірки, за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року позивачем задекларовано податкових зобов'язань по податку на додану вартість у сумі 18 173 601,00 грн.

В структурі податкового зобов'язання, задекларованого позивачем, згідно з поданими податковими деклараціями, найбільший вплив мали такі показники: операції на митній території України, що оподатковуються за ставкою 20 відсотків, крім імпорту товарів; коригування на основі попередніх звітних періодів.

В акті перевірки зазначено, що до перевірки надано реєстри бухгалтерського обліку, а саме визначення фінансових результатів від 31 січня 2015 року, від 28 лютого 2015 року, від 31 березня 2015 року, від 30 квітня 2015 року, від 31 травня 2015 року, від 30 червня 2015 року, від 31 липня 2015 року, від 31 серпня 2015 року, від 30 вересня 2015 року, від 31 жовтня 2015 року, від 30 листопада 2015 року, від 31 грудня 2015 року.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України (в редакції станом на 2015 рік) датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно вимог пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Як вбачається з акта перевірки, контролюючим органом розрахунковим способом визначено перевищення собівартості реалізованих робіт над доходами від їх реалізації, сума якого становить 5 688 258,08 грн.

Відповідно до вимог пункту 6 розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року №73, фінансова звітність підприємства формується з дотриманням таких принципів, зокрема:

- зарахування та відповідності доходів і витрат, за яким для визначення фінансового результату звітного періоду слід порівняти доходи звітного періоду з витратами, які були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в обліку і звітності у момент їх виникнення, незалежно від часу надходження і сплати грошей;

- повного висвітлення, згідно з яким фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки операцій та подій, яка може вплинути на рішення, що приймаються на її основі;

- послідовності, який передбачає постійне (із року в рік) застосування підприємством обраної облікової політики. Зміна облікової політики повинна бути обґрунтована і розкрита у фінансовій звітності;

- обачності, згідно з яким методи оцінки, що застосовуються в бухгалтерському обліку, повинні запобігати заниженню оцінки зобов'язань та витрат і завищенню оцінки активів і доходів підприємства;

- превалювання сутності над формою, за яким операції повинні обліковуватись відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми;

- єдиного грошового вимірника, який передбачає вимірювання та узагальнення всіх операцій підприємства у його фінансовій звітності в єдиній грошовій одиниці.

Згідно пункту 3 розділу І вказаного Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року №73, прибуток - сума, на яку доходи перевищують пов'язані з ними витрати.

Як стверджує позивач та не спростовано відповідачем, відповідно до листа від 04 лютого 2005 року №042/16/1-541 «Щодо порядку відображення в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності цільового фінансування»:

- у бухгалтерському обліку одночасно у складі доходів від реалізації робіт на рахунку 791 відображаються як вартість робіт, що виконуються відповідними договорами з замовниками та оподатковуються ПДВ на загальних підставах, так і вартість робіт, що виконуються на власних об'єктах зовнішнього благоустрою, перебувають на балансі підприємства та фінансуються з бюджету, і згідно з підпунктом 196.1.6 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України не оподатковуються ПДВ;

- у складі собівартості реалізованих робіт на рахунку 903 одночасно обліковується собівартість робіт, як таких, що виконуються за відповідними договорами з замовниками та оподатковуються ПДВ на загальних підставах, так і вартість робіт, що виконуються на власних об'єктах зовнішнього благоустрою, перебувають на балансі підприємства та не оподатковуються ПДВ, а вартість таких робіт відшкодовується за рахунок відповідних субвенцій з місцевого бюджету.

Матеріалами справи підтверджується, що Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» міста Києва засновано на комунальній власності територіальної громади міста Києва і підпорядковується Київській міський державній адміністрації, майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Києва і закріплено за ним на праві повного господарського відання.

Відповідно до підпункту 196.1.6 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість субсидії, що надаються за рахунок бюджетів. Субсидії - усі невідплатні поточні виплати підприємствам, які не передбачають компенсації у вигляді спеціально обумовлених виплат або товарів і послуг в обмін на проведені платежі, а також видатки, пов'язані з відшкодуванням збитків державних підприємств. Трансфертні платежі - це невідплатні і безповоротні платежі, які не є придбанням товарів чи послуг, наданням кредиту або виплатою непогашеного боргу. Трансферти населенню можуть надаватись як у готівковій формі, так і шляхом оплати рахунків.

Згідно підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Таким чином, об'єктом оподаткування у розумінні Податкового кодексу України є, зокрема, операції цивільно-правового характеру з надання послуг, якими є, зокрема, виконання робіт.

Судом встановлено, що КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» міста Києва створено для ремонту та утримання автомобільних шляхів та споруд на них, що розташовані у Печерському районі міста Києва та закріплені за позивачем на праві господарського відання.

Отже, фактично підприємство (позивач) виконує роботи по підтриманню у належному стані майна, що закріплено за ним на праві господарського відання, позивач є одночасно і замовником і виконавцем робіт з благоустрою, тобто виконує роботи на власних об'єктах, а відтак відсутня сама подія надання послуг та, відповідно, відсутній і об'єкт оподаткування.

Суд, виходячи з наведеного, зазначає, що визначена контролюючим органом позитивна різниця між загальною собівартістю робіт та загальним обсягом доходів, який визначається змішаним фінансуванням, фактично відповідає сумі перевищення операційних витрат над сумами операційних доходів протягом травня 2015 року, червня 2015 року, липня 2015 року, серпня 2015 року та листопада 2015 року.

Так, позивач стверджує, що таксономія фінансової звітності надасть можливість виокремити відповідні статті доходів і витрат, про облік яких зазначено у рекомендаціях №42.

Відповідно до графи 10 таблиці 1, наданої позивачем, фінансовим результатом від виконаних робіт, що оподатковуються ПДВ, є прибуток, перевищення собівартості над доходами, що підлягають оподаткуванню ПДВ, не існує. Тобто, з боку підприємства відсутнє порушення пункту 188.1 статті 188, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, а відтак і відсутні підстави для визначення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» міста Києва задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 13 червня 2016 року №2, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби в місті Києві.

3.Стягнути на користь Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» міста Києва (01010, м. Київ, вул. Андрія Іванова, 19, ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 15 640 (п'ятнадцять тисяч шістсот сорок) гривень 26 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул.. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко