Справа № 520/15409/17
Суддя: Літвінова І. А.
Дата ухвалення: 2018-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

____________________________________________________________________________________________________________________
провадження № 2-а/520/183/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2018 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі: головуючого судді Літвінової І.А. (секретар - Молодов В.С.), розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу № 520/15409/17 за позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправними, неправомірними дій суб'єкту владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

Обставини, які передували зверненню позивача ОСОБА_1 до Київського районного суду м. Одеси із позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними, неправомірними дій суб'єкта владних повноважень, пов'язані із тим, що в листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просила суд визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси у призначенні, нарахуванні та виплаті їй пенсії за вислугу років та скасувати відповідне рішенні відповідача за № 415 від 24.10.2016 року, а також зобов'язати Управління ПФУ в Приморському районі м. Одеси призначити, нарахувати та відплачувати їй пенсію за вислугу років у розмірі 90% від місячного заробітку без обмеження граничного розміру відповідно до довідки Генеральної прокуратури України №18-1428зп від 21.10.16, починаючи з дня звернення за пенсією, тобто з 18 жовтня поточного року.

За вказаним позовом ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Шенцевої О.П. було відкрито провадження в адміністративній справі № 522/20951/16-а, за результатами розгляду якої рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії були задоволенні в повному обсязі.

При розгляді вказаної адміністративної справи Приморський районний суд м. Одеси встановив, що позивач ОСОБА_1, перебуваючи на посаді прокурора прокуратури АР Крим, 18 жовтня 2016 року звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років. При цьому позивач виходила з того, що відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону України № 2663-III від 12.07.01) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80% від суми від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати. Відповідно до положень цієї правової норми за кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2%, але не більше 90% від суми місячного (чинного) заробітку. Рішенням УПФУ в Приморському районі м. Одеси № 415 від 24.10.16 (вих. №4446/03 від 26.10.16) позивачці відмовлено в призначенні пенсії у зв'язку з тим, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.15 №213-VIII у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.15 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» та інші. При цьому в рішенні про відмову процитовано положення ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше (з 01.10.16 по 30.09.17) 23 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років, але як вбачається з тексту даного рішення це не є підставою для відмови в призначенні пенсії, оскільки загальний (страховий) стаж ОСОБА_1 на момент звернення за призначенням пенсії, який визначено УПФУ в Приморському районі м. Одеси у 24 роки 1 місяць 18 днів, а стаж роботи на прокурорських посадах - 22 роки 2 дні, дає право позивачу претендувати на отримання пенсії за цим законом.

При вирішенні адміністративної справи № 522/20951/16-а Приморський районний суд м. Одеси суд виходить з того, що відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Статтею 3 Конституції України декларується, що саме права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Частиною 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.96 «Про застосування ОСОБА_2 України при здійсненні правосуддя» з огляду на положення ст. 8 Конституції України суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституції як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Зокрема, суд безпосередньо застосовує Конституції у разі, коли прийнятий закон суперечить їй. У даній Постанови Пленумом Верховного Суду України звернуто увагу судів на те, що, якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.

За таких обставин Приморський районний суд м. Одеси застосував до спірних відносин статтю 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України від 12.07.01 №2663-III.

При цьому Приморський районний суд м. Одеси погодився з твердженнями позивача ОСОБА_1 про те, що не підлягають застосуванню як такі, що суперечать Конституції України, положення ст. 50-1 в редакції Закону України № 3668-VI від 08.07.2011, положення ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.14 № 1697-VII, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VШ від 02.03.15 про скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», Закон України від 24.12.15 № 911-VIII, яким абзаци 1,2 частини 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» викладено в наступній редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються» та встановлено максимальний розмір пенсій в розмірі 10740грн.

Приморський районний суд м. Одеси дійшов однозначного висновку, що зазначеними законами значно звужено обсяг прав позивачки як працівника органів прокуратури на соціально-економічний захист, на пенсійне забезпечення, що є неприпустимим з огляду на вищезазначені норми Конституції України та міжнародного права. Суд зазначив, що у рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06.07.1999 (у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/2002 від 20.03.2002 (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, прокуратури тощо. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Відповідно, Конституційний Суд України неодноразово вказував на неприпустимість порушення вимог ст.22 Конституції України щодо неприпустимості звуження змісту та обсягу соціальних гарантій, які надаються працівникам правоохоронних органів, шляхом внесення змін до законодавства. Крім того, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За загальною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Будченко проти України», «Федоренко проти України» та інші), яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, на підставі статті 1 Першого протоколу до зазначеної Конвенції підлягають захисту певні «законні (виправдані) очікування» громадян щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Так, встановлена законом система виплат (зокрема, пенсійних) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Суд наголосив, що скасування положень Закону України від 12.07.01 № 2663-III , яким протягом більш ніж 10 років було встановлено певний механізм пенсійного забезпечення працівників прокуратури, суперечить принципам міжнародного права та становить загрозу правомірним очікуванням, правової визначеності та правової безпеки. При цьому гарантованість права на отримання певного пенсійного забезпечення повинна бути тим більшої, чим ближче за часом особа до реалізації цього права.

На підставі наданих позивачем ОСОБА_1 доказів Приморський районний суд м. Одеси встановив, що на час набрання чинності Законом України №3668-VI від 08.07.2011 щодо зміни підстав для призначення пенсій працівникам прокуратури, стаж роботи ОСОБА_1 на посадах прокурора складав майже 15 років, а загальний стаж близько 17 років. Відповідно, порушення її прав на правову визначеність та правову безпеку є суттєвими.

Приморський районний суд м. Одеси дійшов висновку, що відмовляючи у призначенні пенсії позивачці за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України від 12.07.01 №2663-III, відповідач порушив зазначені соціальні права і свободи позивача, вимоги статей 3, 8, 19, 22, 48, частини першої статті 58 Конституції України, у зв'язку із чим - дії УПФУ в Приморському районі м. Одеси суд визнав неправомірними, а прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії таким, що підлягає скасуванню.

Суд вказав, що з метою поновлення порушених діями відповідача соціальних та майнових прав позивача відповідач повинен призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України від 12.07.01 №2663-III відповідно до позовних вимог.

Зважаючи на положення ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якими встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, та на положення ч. 1 ст. 256 КАС України, відповідно до яких постанова про присудження виплат пенсій, інших періодичних платежів з державного бюджету України або позабюджетних державних фондів має бути допущена до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць, враховуючи, що позивач звернулася до органу ПФУ 18.10.16, Приморський районний суд м. Одеси постановив рішення суду, яким визнав відмову Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси у призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України від 12.07.01 № 2663-III протиправною та вирішив скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси № 415 від 24.10.2016 року. Суд зобов'язав Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України від 12.07.01 №2663-III пенсію в розмірі 90% від місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Генеральної прокуратури України № 18-1428 зп від 21.10.16, починаючи з 18 жовтня 2018 року, без обмеження граничного розміру пенсії, та постановив звернути постанову суду до негайного виконання в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії за один місяць.

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22.05.2017 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на вказану постанову та апеляційну скаргу повернув апелянту.

На виконання вказаної постанови суду був виданий виконавчий лист.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.03.2017 року, постанова була виконана боржником самостійна до відкриття виконавчого провадження.

Між тим, у ході виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.16 № 522/20951/16-а відповідачем (який є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси) на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» 24.12.15 № 911-VIII та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.16 №1774-III проведено відрахування певних сум з пенсії ОСОБА_1, що, на думку позивача, суперечить обставинам, встановленим Приморським районним судом м. Одеси при розгляді вищезазначеної справи, у тому числі щодо правових підстав призначення пенсії, та вимогам чинного законодавства (ст.ст.1, 3, 8, 19, 22, 48, 129 Конституції України тощо).

Враховуючи наведене, 21.06.2017 року ОСОБА_1 в рамках провадження вже розглянутої адміністративної справи № 522/20951/16-а знов звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із заявою, в якій просила визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси та його правонаступника Центрального об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, вчинені на виконання постанови від 08.12.2016 року, щодо нарахування призначення та виплати пенсії; визнати неправомірним відрахування, які проводились Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси та його правонаступника Центральним об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Одесі з пенсії, призначені постановою суду від 08.12.2016 року; зобов'язати Центральне об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити, нарахувати та виплатити на виконання постанови суду від 08.12.2016 року щомісячну пенсію у розмірі 13269,75 гривень без здійснення будь-яких відрахувань, а також зобов'язати Центральне об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виплатити різницю між фактично сплаченою пенсією та пенсією яка підлягала сплаті відповідно до постанови суду від 08.12.2016 року у розмірі 17033, 2 гривень.

Приморський районний суд м. Одеси при розгляді вказаної заяви встановив, що ОСОБА_1 звернулась до суду не з заявою пов'язаною з виконанням постанови Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2016 року, а фактично з новими позовними вимогами. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання противоправними, неправомірними дій суб'єкту владних повноважень, вчинених на виконанні постанови, слід відмовити, оскільки вона містить нові позовні вимоги, які не були предметом розгляді під час ухвалення постанови Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2016 року, та вони повинні розглядиться у новому судовому провадження, відповідно до норм чинного законодавства України. Відповідну ухвалу про відмову постановлено Приморським районним судом м. Одеси 26.07.2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2017 року залишено без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року залишено без змін.

При цьому суд зазначив, що положеннями ч.9 ст. 267 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду, а відповідно до ч. 10 ст. 267 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені ч. 2 ст. 162 цього Кодексу.

Одеський апеляційний адміністративний суд встановив, що постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області ВП №53596296 від 29 березня 2017 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 522/20951/16-а від 15 березня 2017 року закінчено на підставі п.9 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв'язку з тим, що рішення було виконано боржником самостійно до відкриття виконавчого провадження. Таким чином, пенсійним органом виконано постанову Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2016 року, що в свою чергу підтверджується розпорядженням УПФ України в Приморському районі м. Одеси № 843403 від 14 березня 2017 року про перерахунок пенсії.

Колегія суддів зазначила, що апелянтом не заперечувалося, що в заяві в порядку ст. 267 КАС України заявлено нові позовні вимоги з новим предметом спору, тобто дані вимоги під час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до УПФ України в Приморському районі м. Одеси про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії не розглядалися по суті, а відтак підстави для задоволення заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності вчинених суб'єктом владних повноважень на виконання постанови суду відсутні.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і порушень процесуального права при вирішенні спірного питання не допустив.

Ухвалою Верховного Суду від 27.12.2017 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26.09.2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії було відмовлено.

При цьому суд касаційної інстанції указав, що з 15.12.2017р. набрав чинності КАС України в редакції Закону від 03.10.2017р. №2147-VIII, відповідно до пункту 12 Перехідних положень якого заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційний адміністративний суд встановив, що із змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що касаційна скарга подана щодо судових рішень, постановлених в порядку здійснення судового контролю за виконанням судового рішення відповідно до статті 267 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.).В той же час за правилами частини 10, 11 статті 267 КАС України постанови та окремі ухвали, постановлені відповідно до цієї статті, можуть бути оскаржені лише в апеляційному порядку. Частиною 2 статті 328 КАС України (в редакції після 15.12.2017р.) передбачено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які, після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть бути оскаржені в касаційному порядку, у якому відсутні ухвали, винесені в порядку судового контролю за виконанням судових рішень. За правилами пункту 1 частини 1 статті 333 КАС України (в редакції після 15.12.2017р.) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи наведене, у відкритті касаційного провадження у справі було відмовлено.

Після вище встановлених обставин, ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Одеси в порядку адміністративного провадження з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (далі - Центрального об'єднаного управління ПФУ в м. Одесі) про визнання протиправними, неправомірними дій суб'єкта владних повноважень щодо призначення, нарахування та виплати їй пенсії у розмірі, визначеному постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2016 у справі № 522/20951/16а, про визнання неправомірними відрахувань з призначеної пенсії та про зобов'язання призначити, нарахувати та виплачувати щомісячну пенсію у розмірі 13.269,75 грн. без здійснення будь-яких відрахувань, а також сплатити різницю між фактично сплаченою пенсією і пенсією, яка підлягала сплаті.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.03.2018 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2018 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

10.04.2018 до суду надійшов відзив Центрального об'єднаного управління ПФУ в м. Одесі (від 05.04.2018 № 5837/09)на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач 15.05.2017 звернулася до Управління із заявою про призначення, перерахунок та виплату пенсії в розмірі 90 % від місячної заробітної плати на підставі довідки від 21.10.2016 № 18-1428зп, виданої Генеральною прокуратурою України. Згідно відзиву, відповідач відмовив «у перерахунку пенсії» ОСОБА_1 за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру», оскільки на підставі п. 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 312-VIII, пп. 1 п. 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, п. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» вважав право на «перерахунок пенсії за вислугу років» у ОСОБА_1 відсутнім.

15.05.2018 року та 13.06.2018 року судом за заявами позивача постановлено ухвали про продовження позивачеві строку для подання відповіді.

Відповідь позивача на відзив Центрального об'єднаного управління ПФУ в м. Одесі надійшла до суду 09.07.2018 року. У відповіді ОСОБА_1 зазначає, що її позов не стосується питань перерахунку призначеної пенсії, та вона не зверталася до органів Пенсійного фонду України (зокрема, до Центрального об'єднаного управління ПФУ в м. Одесі) із заявами про перерахунок призначеної пенсії.

Заперечень відповідача на відповідь ОСОБА_1 до суду не надходило.

Дослідивши матеріали даної справи, справи №522/20951/16-а, витребуваної із Приморського районного суду м. Одеси, матеріали виконавчого провадження ВП № 53596296 з примусового виконання виконавчого листа № 522/20951/16-а від 15 березня 2017, які на виконання ухвали суду надійшли з УДВС ГТУЮ в Одеській області, судом встановлені наступні обставини.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.16 (з урахуванням ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.16 про виправлення описки в частині дати, з якої слід призначити, нарахувати та виплачувати пенсію) в адміністративній справі № 522/20951/16-а визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси у призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України від 12.07.01 № 2663-III та скасовано відповідне рішення Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси № 415 від 24.10.2016 року. Судом постановлено зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України від 12.07.01 № 2663-III пенсію в розмірі 90% від місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Генеральної прокуратури України № 18-1428зп від 21.10.16, починаючи з 18 жовтня 2016 року, без обмеження граничного розміру пенсії.

Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області від 17.03.17 за заявою ОСОБА_1 про примусове виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.16 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом, виданим Приморським районним судом м. Одеси 15.03.2017.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом злиття окремих органів Пенсійного фонду України за переліком згідно з додатком 1, відповідно до якого у результаті злиття Управління ПФУ у Київському районі м. Одеси та Управління ПФУ в Приморському районі м. Одеси утворено Центральне об'єднане управління ПФУ в м. Одесі.

Отже, всі дії щодо виконання рішення в адміністративній справі №522/20951/16-а були здійснені Центральним об'єднаним управлінням ПФУ в м. Одесі, яке є правонаступником Управління ПФУ в Приморському районі м. Одеси.

Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області від 29.03.2017 виконавче провадження закінчено відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

18.04.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Центрального об'єднаного управління ПФУ в м. Одесі із заявою про надання інформації щодо суми пенсії, нарахованої на виконання вказаного рішення суду, щодо розміру відрахувань з пенсії та правових підстав для цих відрахувань із зазначенням конкретної норми (статті, пункту) нормативно-правового акту, на підставі якого зроблено відповідне відрахування. Дану заяву було зареєстровано Центральним об'єднаним управлінням ПФУ в м. Одесі того ж дня за вх. 140/М-01.

13.05.2017 року представником позивача отримано відповідь ЦОУ ПФУ в м. Одесі від 02.05.2017 вих. №140/М-01, до якої було долучено довідку про розмір пенсії за період з 18.10.2016 по 01.04.2017 (№ 663 від 25.04.2017), розрахунок пенсійних виплат за період з 18.10.2016 по 01.04.2017, довідка про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії за період з 18.10.2016 по 01.04.2017 (№ 663 А від 25.04.2017), завірена копія розпорядження № 843403 від 14.03.2017.

15.05.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Центрального об'єднаного управління ПФУ в м. Одесі з повторною заявою про надання відсутньої у відповіді інформації щодо конкретних норм (статті, пункту) нормативно-правових актів, на підставі яких проводяться відрахування з пенсії (вх. №214/м-01 від 15.05.17р.).

На повторне звернення ОСОБА_1 Центральним об'єднаним управлінням ПФУ в м. Одесі надано відповідь за вих. №214/М-01 від 30.05.17, в якій зазначено, що за матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 є працюючою пенсіонеркою. Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 312-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774, по 31 грудня 2017 у період роботи особи (крім інвалідів Iта II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», розмір яких перевищує 150 % прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 % призначеного розміру, але не менше 150 % прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Зазначену відповідь отримано ОСОБА_1 особисто 09 червня 2017 року.

Оцінивши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, суд вважає заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Так, судом беззаперечно встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.16 та ухвалою суду від 19.12.2016 в адміністративній справі № 522/20951/16-а Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси зобов'язано призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України від 12.07.01 №2663-III в розмірі 90% від місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Генеральної прокуратури України №18-1428зп від 21.10.16, починаючи з 18 жовтня 2016 року, без обмеження граничного розміру пенсії.

Як вбачається з відповіді Центрального об'єднаного управління ПФУ в м. Одесі від 30.05.17 за вих. № 214/М-01, відрахування з пенсії ОСОБА_1 як працюючої пенсіонерки провадяться відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 312-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774, якими передбачено, що по 31 грудня 2017 у період роботи особи (крім інвалідів Iта II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», розмір яких перевищує 150 % прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 % призначеного розміру, але не менше 150 % прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Суд відзначає, що відповідач при прийнятті рішення про здійснення спірних відрахувань з пенсії, у відповідях на звернення ОСОБА_1, а також у відзиві на позовну заяву не вказав конкретної норми нормативно-правових актів (у тому числі і згаданих ним Законів), які він вважав законною підставою для здійснення відрахувань з пенсії позивача.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У вищезгаданій постанові Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.16, яка набрала законної сили, прямо вказано, що до спірних правовідносин щодо призначення, нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 не підлягають застосуванню як такі, що суперечать Конституції України, положення ст. 50-1 в редакції Закону України № 3668-VI від 08.07.2011, положення ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.14 № 1697-VII, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VШ від 02.03.15 про скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а також Закон України від 24.12.15 №911-VIII, яким абз. 1, 2 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» викладено в наступній редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються» та встановлено максимальний розмір пенсій в розмірі 10740грн».

Відповідно, суд погоджується із твердженнями позивача, що не можуть бути визнані законними підставами для відрахувань з пенсії ті нормативно-правові акти, які відповідно до висновків вказаного судового рішення, яке набрало законної сили, не регулюють спірні правовідносини зокрема, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.16 № 1774-III, оскільки зазначеним Законом не вносилися зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України від 12.07.01 № 2663-III - тобто до тієї правової норми, яка відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2016 є правовою підставою для призначення і виплати пенсії ОСОБА_1О, а також положення ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.14 № 1697-VII у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.16 № 1774-III та ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.15 № 911-VIII та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.16 № 1774-III особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», призначені пенсії не виплачуються (абз. 1 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»), а в період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85% призначеного розміру, але не менше 150% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (абз. 2 ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру»).

Таким чином, відповідачем на підставі абз. 2 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» проведено відрахування з пенсії ОСОБА_1 як пенсіонерки, яка працює на «іншій посаді/роботі», тобто не на посаді й умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру».

Окрім вищевказаної неправомірності застосування ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» з огляду на положення ч. 4 ст. 78 КАС України, суд також погоджується з доводами позовної заяви щодо необґрунтованості застосування цієї норми матеріального права з огляду на відсутність будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 взагалі працювала у період з 18.10.2016 по вересень 2017 року і, зокрема, працювала на інших посадах/роботі і умовах, аніж передбачено Законом України «Про прокуратуру».

Згідно доводам ОСОБА_1, підтвердженими доказами у справі, а саме: наказом прокурора АР Крим від 03.03.16 № 38к, наказом в.о. прокурора АР Крим від 02.03.17 № 5к, довідкою прокуратури АР Крим від 12.10.16 № 11-290вих-16, позивачу період з 18.10.2016 по вересень 2017 року знаходилася у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про відпустки», перебуваючи на посаді старшого прокурора прокуратури АР Крим.

Доказів того, що позивач перебувала у цей період у трудових відносинах з будь-якою іншою організацією, окрім прокуратури АР Крим, та обіймала інші посади, не передбачені Законом України «Про прокуратуру», відповідачем не надано, що додатково унеможливлює застосування до ОСОБА_1 відрахувань та обмежень, визначених Законами України від 02.03.2015 №213-VIII, від 24.12.15 № 911-VIII та від 06.12.16 №1774-III, абз. 2 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» для осіб, які, отримуючи пенсію, призначену відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», працюють на інших посадах/роботі, не передбачених Законом України «Про прокуратуру».

За таких обставин обмеження, визначені для осіб, які отримують пенсію у період роботи на будь-якій роботі або посаді не можуть розповсюджуватися на позивача, адже вона у вищевказаний період, знаходячись у відпустці без збереження заробітної плати (у зв'язку з потребою її дитини з інвалідністю в домашньому догляді), не здійснювала виконання функцій прокуратури, передбачених ст. 131-1 Конституції України та розділом IV Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону від 14.10.14 з наступними змінами).

Суд вважає обґрунтованими доводи позовної заяви, що відрахування з пенсії будь-яких сум, яке має підставою лише перевищення якогось граничного розміру цієї пенсії, є соціально несправедливим, таким, що має на меті позбавлення належних особі доходів та таким, що суперечить ст.ст. 1, 3 Конституції України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем в даній адміністративній справі не доказано, що оскаржувані ОСОБА_1 дії є правомірними. Зокрема, у відзиві Центрального об'єднаного управління ПФУ в м. Одесі викладено обставини, які не стосується спірних правовідносин, що розцінюється судом як відсутність правових доводів в обґрунтування законності своїх дій.

З огляду на викладене, суд вважає, що посадовими особами Центрального об'єднаного управління ПФУ в м. Одесі всупереч положенням ч. 2 ст. 19, ст. ст. 129, 129-1 Конституції України не в повному обсязі виконано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2018, а дії щодо відрахування певних сум з пенсії ОСОБА_1 на підставі нормативно-правових актів, визнаних даним рішенням такими, що не підлягають застосуванню, є спробою перегляду (на стадії виконання) судового рішення, яке набрало законної сили та підлягає безумовному виконанню у суворій відповідності до резолютивної частини цього рішення.

Крім того, суд погоджується, що відповідачем припущено арифметичної помилки при визначенні розміру пенсії ОСОБА_1, оскільки відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2016 року у адміністративній справі № 522/20951/16а та довідки Генеральної прокуратури України № 18-1428зп від 21.10.16, щомісячна пенсія, яка підлягала виплаті на підставі даного рішення суду, складає 13269,75 грн.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що внаслідок противоправних дій відповідача щодо неправильного нарахування та протиправних відрахувань за період з 18 жовтня 2016 року по червень поточного року ОСОБА_1 не сплачено 23004,63 грн.

При цьому суд погоджується, що строк на звернення ОСОБА_1 з даним адміністративним позовом пропущений позивачем з поважних причин, пов'язаних як з діями Центрального об'єднаного управління ПФУ в м. Одесі щодо розгляду звернень, так і з розглядом судами заяви ОСОБА_1, поданої нею в порядку ч. 9 ст. 267 КАС України (в редакції, що діяла на той момент) до Приморського районного суду м. Одеси.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

По даній справі ОСОБА_1 сплачено судовий збір у загальному розмірі 1280грн (704,80 грн за квитанцією 0.0.91.3246492.1 від 11.12.2017 та 575, 20грн за квитанцією 0.0.951616314.1 від 29.01.2018).

Ухвалою суду від 28.12.2018 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» постановлено повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України надміру сплачений судовий збір у сумі 640грн.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі, з Центрального об'єднаного управління ПФУ в м. Одесі за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640грн.

Керуюсь ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі () щодо призначення, нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1.

Визнати протиправним відрахування, які проводилися Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі () з пенсії, призначеної ОСОБА_1.

Зобов'язати Центральне об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Одесі () призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) з 18 жовтня 2016 року щомісячну пенсію у розмірі 13269 (тринадцять тисяч двісті шістдесят дев'ять) гривень 75 копійок без здійснення будь-яких відрахувань.

Зобов'язати Центральне об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Одесі () виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) різницю між фактично сплаченою пенсією за період з 18 жовтня 2016 року по вересень 2017 року та пенсію, яка підлягала сплаті за цей період, у розмірі 23004 (двадцять три тисячі чотири) гривні 63 копійки.

Стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) сплачений судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Днем складення повного рішення є 28 грудня 2018 року.

Суддя Літвінова І. А.