Справа № 0440/5567/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 0440/5567/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 р. (суддя Ільков В.В., м. Дніпро)

у справі № 0440/5567/18

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області

про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановив:

У липні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №055113 від 14.06.2018 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 р. в задоволенні позову відмовлено. Рішення мотивоване правомірністю застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що відповідно до положень ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, що мають пред'являтись водієм є: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Разом з тим, відповідно до ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" на транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи. Водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов'язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Отже, висновок відповідача при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративно-господарської відповідальності за порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" на підставі викладених в акті перевірки обставин, а саме відсутність роздруківки денної роботи тахографу та використання водієм особистої картки водія, є таким, що не відповідає чинному законодавству.

Відповідно до положень Закону України "Про автомобільний транспорт" на цей час відсутнє посилання на обов'язковість наявності у водіїв, які здійснювали вантажні внутрішні перевезення карт до цифрових тахографів чи роздруківки роботи тахографів. Крім того, згідно з п. 1 Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 р. № 207, обов'язкова наявність у водіїв карт до цифрових тахографів також не передбачена.

Відповідно до вимог положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, яку з метою уніфікації процесу міжнародного автомобільного перевезення було розроблено під егідою Європейської економічної комісії ООН у 1956 р., міжнародні автомобільні перевезення вантажів - це перевезення вантажів за умови, що місце відправлення та місце доставки вантажу знаходяться у двох різних країнах, з яких щонайменше одна ратифікувала КДПВ.

Отже, обов'язок ведення тахокарт та встановлення цифрових тахографів зі всіма наступними наслідками покладений на водіїв, які здійснюють міжнародні автомобільні перевезення, та не може бути підставою для притягнення до відповідальності перевізників, які здійснюють внутрішні перевезення.

Застосування тахографів на транспортних засобах, які здійснюють внутрішні перевезення в Україні, передбачено не Законом, а підзаконним актом, а саме Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв'язку України 07 червня 2010 року № 340. Відповідно до пп. 4 п. 5 зазначеного наказу Державна служба України з безпеки на транспорті забезпечує здійснення перевірок щодо наявності встановлених тахографів виключно на транспортних засобах, якими здійснюються міжнародні автомобільні перевезення.

Таким чином, в діях ОСОБА_2 відсутній факт порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України 24.06.2010 р. № 385, та, як наслідок, відсутні підстави застосування до нього адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Поза увагою суду залишився той факт, що 18.04.2018 р. ОСОБА_2 не здійснював вантажних перевезень за напрямом а/д Київ - Харків - Довжанський (не здійснював керування транспортним засобом як водій автомобільного транспорту марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_1, та загального напівпричепу марки DOLL, модель DSAK-27, державний номерний знак НОМЕР_2). Зазначене вантажне перевезення за напрямом а/д Київ - Харків - Довжанський здійснював водій ОСОБА_3

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову.

Відзиву на вказану апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 18.04.2018 р. о 16 год. 20 хв. працівниками управління Укртрансінспекції у Дніпропетровській області під час проведення перевірки автотранспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1, та загального напівпричепу марки DOLL, модель DSAK-27, яким керував водій ОСОБА_3, і який належить ФОП ОСОБА_2, що здійснював вантажне перевезення за напрямом а/д Київ-Харків-Довжанський, виявлено під час надання послуг з перевезень вантажу відсутність оформлених документів, перелік яких визначено ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме роздруківки денної роботи тахографу та не використання водієм ОСОБА_3 особистої картки водія, що передбачено наказом Мінтрансзв'язку № 385 від 24.10.2010 року.

Вказане порушення зафіксоване в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 18.04.2018 р. № 051109.

14.06.2018 р. постановою управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області №055113 "Про застосування адміністративно-господарського штрафу" накладено на ОСОБА_2 на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" штраф в розмірі 1700 гривень.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки:

- водії мають надавати інспектору для контролю реєстраційні заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водія - роздруківку даних роботи тахографа під час рейдової перевірки водій не надавав;

- під час розгляду справи про порушення автотранспортного законодавства в Управлінні Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, а також до суду жодних тахокарт не було надано позивачем;

- перелік документів, визначений ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" не є вичерпним, а необхідність мати у наявності протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, прямо передбачена законодавством;

- позивач здійснював перевезення вантажів 18.04.2018 року автомобілем з повною масою понад 3,5 тонни, обов'язковим документом для позивача в даному випадку є протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, а встановлення відповідачем їх відсутності під час здійснення позивачем вантажних перевезень є правовою підставою для застосування відповідного адміністративного-господарського штрафу.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 р. (далі - Порядок № 1567), державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 15 Порядку №1567 вказано виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання внутрішніх вантажних перевезень перевіряється наявність визначених ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, встановлено штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач у справі не заперечує, що транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_1, який належить позивачу та яким керував водій ОСОБА_3, має повну масу понад 3,5 тонн та на час здійснення перевірки водій не мав роздруківки денної роботи тахографу.

Відповідно до Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України 07 червня 2010 року № 340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 р. за N 811/18106, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Статтею 2 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року №2344-III (далі - Закон № 2344-III) визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до ст. 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про транспорт" від 10.11.1994 р. №232/94-ВР нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов'язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Отже, обов'язок позивача щодо дотримання вимог підзаконного нормативного акта- Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв'язку України 07 червня 2010 року №340, передбачено чинним законодавством.

Таким чином, доводи позивача щодо необов'язковості дотримання вимог зазначеного положення в частині обладнання зазначеного вантажного автомобілю діючим та повіреним тахографом є безпідставними.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено перелік обов'язкових документів на підставі яких виконуються вантажні перевезення, а саме документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов'язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

Отже, перелік документів згідно з ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" не є вичерпним.

Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 24.06.2010 р. № 385 (далі - Інструкція № 385).

Відповідно до п. 2.5 вищезазначеної Інструкції № 385 тахографи підлягають повірці, яку здійснюють повірочні лабораторії відповідно до вимог Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність". Окрім цього, згідно з п. 2.6 Інструкції № 385 тахографи перевіряються та адаптуються до транспортного засобу пунктами сервісу тахографів періодично кожні два роки, а також в разі установлення або заміни тахографа, ремонту тахографа, зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу, якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, що може вплинути на роботу тахографа.

За результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу пункт сервісу тахографів оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу (п. 2.7 Інструкції № 385). В разі позитивних результатів перевірки та адаптації тахографа пункт сервісу тахографів маркує транспортний засіб та опломбовує тахограф і його складові чітким відбитком тавра.

Відповідно до п. 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії.

Відповідно до 3.5 Інструкції №385 перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку- протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії;аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

З 20.12.2010 р. набула чинності Поправка №6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР) підписаної у Женеві 1 липня 1970 року в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарг надання Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Отже, водії мають надавати інспектору для контролю реєстраційні заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Відповідно до акта проведення перевірки від 18.04.2018 року роздруківку даних роботи тахографа за 18.04.2018 року під час рейдової перевірки водій не надавав.

Під час розгляду справи про порушення автотранспортного законодавства в Управлінні Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, а також до суду тахокарт не було надано позивачем.

Оскільки, позивач здійснював перевезення вантажів 18.04.2018 року автомобілем з повною масою понад 3,5 тонни, то відсутність у водія заповненої тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картки водія чи роздруківки даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом є правовою підставою для застосування адміністративного-господарського штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Процедуру видачі, оновлення, заміни та анулювання дії карток, що використовуються в цифрових контрольних пристроях (тахографах), а також строки дії таких карток визначає Порядок обігу карток, що використовуються в цифрових контрольних пристроях (тахографах), затверджений наказом Міністерства Інфраструктури України №329 від 30.05.2013 року (далі - Порядок №329).

Відповідно до п. 2.1 Порядку №329 картка водія видається фізичним особам, після подачі заяви до Центру з видачі карток Компетентного органу особисто або поштовим відправленням. Згідно з п. 3.7 заява на видачу або оновлення карток всіх типів повинні містити зразок підпису користувача картки. Після чого картка видається користувачу картки протягом 20 робочих днів з дня реєстрації заяви на видачу або оновлення картки, якщо не оформлено рішення про відмову у видачі картки.

Відтак, згідно п. 2.1 Порядку №329 отримати картку водія до цифрового контрольного пристрою (тахографа) може лише фізична особа, яка має право керувати транспортним засобом.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, як перевізник, не забезпечує та не отримує таку картку. Отримання картки водія має бути здійснено безпосередньо водієм.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача, що він не був за кермом зазначеного вантажного автомобіля, колегія суддів зазначає, що суб'єктом правопорушення відповідно до ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" є автомобільний перевізник, яким і є позивач у справі, а не водій ОСОБА_3

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки оскаржена позивачем постанова від 14.06.2018 року № 055113 була прийнята відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 р. у справі № 0440/5567/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко