Справа № 280/4518/18
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

29 грудня 2018 року Справа № 280/4518/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справиза позовною заявою ОСОБА_1 (69096, м. Запоріжжя, вул. Зарічна, 18/3, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69076, м. Запоріжжя, вул.. Запорізького козацтва, 25-а, ) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29.10.2018 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - відповідач), в якій просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в розрахунку позивачу пенсії за віком з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40, ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та п.4-4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії»;

зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та п.4-4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2015-2017 рр.) та величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 % з урахуванням підвищення передбаченого ч.3 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію, на 15%, починаючи з 16.05.2018;

виплатити грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, з урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки 2015-2017 роки.

Ухвалою суду від 05.11.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні на 04.12.2018 без виклику сторін.

Позиція позивача викладена в позовній заяві від 29.10.2018, відповідно до якої зазначено, що з 01.12.2006 року перебувала на обліку в Правобережному ОУПФУ в м. Запоріжжя та їй призначена пенсія за вислугу років, у відповідності до ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення як працівнику освіти. З 08.12.2006 позивач почала працювати на посаді вчителя загальноосвітньої школи №109 м. Запоріжжя. З 15.05.2018 ОСОБА_1 набула право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у звязку з чим вона звернулася з заявою та необхідними документами для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, але при цьому розмір пенсії фахівцями був розрахований із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. Не погоджуючись з розрахунком пенсії, 12.09.2018 позивач подала заяву відповідачу з проханням призначити їй пенсію за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та п.4-4 Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. Відповідач листом від 25.09.2018 за №350/Р-9 відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на загальних підставах. Позивач вважає, що відповідач протиправно не призначив їй пенсію за віком та не розрахував її з урахуванням ч.1 ст.29, ч.2 ст.40, п.4-4 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. При цьому, позивач зазначає, що у звязку з призначенням пенсії за віком вперше позивач має право на виплату одноразової грошового допомоги, що не підлягає оподаткуванню у розмірі 10 місячних пенсій. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

19 листопада 2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (вх.. №37335), відповідно до якого зазначено, що з 01.12.2006 позивачу призначено пенсію за вислугу років як працівнику освіти відповідно до поданої нею заяви. З 08.12.2006 виплату пенсії за вислугу років припинено у зв'язку з працевлаштуванням ОСОБА_1 на посаду вчителя. З 16.05.2018 ОСОБА_1 переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням норм Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VІІІ. Отже, прохання позивача про призначення йому пенсії із застосуванням середнього показника заробітної плати за 2016-2017 роки є протиправними, адже ОСОБА_1 був здійснений перерахунок пенсії із застосуванням середнього показника заробітної плати за 2014, 2015 та 2016 роки. у відповідності до норм чинного законодавства. Оскільки, при досягненні пенсійного віку позивачеві вже було призначено пенсію за вислугу років, право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій у ОСОБА_1 відсутнє. Крім того, позивачеві не лише була призначена пенсія за вислугу років, а по ній була здійснена пенсійна виплата у квітні 2007 році в розмірі 87,47 грн. З огляду на викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

У звязку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

01 грудня 2006 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років як «працівнику освіти» відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-ХІ1 (зі змінами), що підтверджується протоколом № 2333 від 04.12.2006, розрахунком стажу п/с № 2333.

З 08 грудня 2006 року ОСОБА_1 працевлаштувалася на посаду вчителя Загальносвітньої школи №109 м. Запоріжжя, на підставі наказу про прийняття від 06.12.2006 №86, що підтверджується трудовою книжкою БТ-1 № 4140836. У звязку з чим з 08.12.2006 позивачу припинено нарахування пенсії.

У травні 2018 року ОСОБА_1 набула право на пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09 липня 2003 року, у зв'язку з чим звернулася до відповідача з заявою від 16.05.2018 та необхідними документами для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Як слідує з розпорядження №171039 від 22.05.2018, розрахунку стажу п/с №171039 та розрахунку пенсії від 16.05.2018 розмір пенсії відповідачем був розрахований із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

19 вересня 2018 року, ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09 липня 2003 року та п.4-4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» № 2148-VШ від 03 жовтня 2017 року, із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, а також просила виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.23-23).

Листом від 25 вересня 2018 року за № 350/Р-9 відповідач повідомив позивача, що її було фактично переведено з пенсії по вислузі років на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148, а саме, за період участі в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1% та середньомісячний заробіток розраховано із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки (за 2014, 2015 та 2016 роки). Крім того, відповідач вказав, що у позивача відсутнє право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій.

Позивач, не погодившись з діями відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та п.4-4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії») та виплаті позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, звернувся до суду із вказаним позовом.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 2 Закону України „Про пенсійне забезпечення", яка діяла на час призначення позивачу пенсії, передбачено види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно ст.52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров'я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

За приписами п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно з положеннями абзацу 3 частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09 липня 2003 року (який діяв на час призначення пенсії за віком) до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку, зокрема 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Відповідно до положень частини 1 статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09 липня 2003 року (який діяв на час призначення пенсії за віком) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

У статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09 липня 2003 року (який діяв на час призначення пенсії за віком) передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09 липня 2003 року передбачено право вибору пенсійних виплат, а саме особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь - які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Частиною 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. Позивач кожні 2 роки користувався правом на перерахунок пенсії як працюючий пенсіонер.

Суд вважає, що оскільки позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення (який передбачає особливі підстави та порядок призначення пенсії), а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування позивач звернувся вперше 16.05.2018, то відповідач протиправно не призначив позивачу пенсію за віком та не розрахував її з урахуванням ч.2 ст.40, п.4-4 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 29.11.2016 року (справа №133/476/15-а).

З урахуванням зясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

За приписами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-ІV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі Порядок).

Пунктом 5 Порядку встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Відповідно до пункту 7 Порядку виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

З аналізу наведених норм права можливо зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов'язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е - ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування будь-якого іншого виду пенсії.

Як встановлено судом з матеріалів справи, наявність спеціального стажу роботи та страхового стажу у позивача відповідачем не заперечується. Відтак, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е і ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, зокрема пояснення відповідача, викладені у відзиві на адміністративний позов, позивачеві лише була призначена пенсія за вислугу років та за період з 01.12.2006 по 07.12.2006 була нарахована до виплати пенсія у розмірі 87,47 грн. при цьому будь-яких доказів щодо здійснення пенсійна виплата, яку позивач отримав суду не надано. Суд звертає увагу, що поняття призначення пенсії та фактичне її отримання не є тотожними.

Правову позицію щодо права особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій висловив Верховний суд у справі №234/13835/17 від 13.03.2018 в якій зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов'язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України №1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Відповідно до ст.1 Закону України №1058 пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом

Тобто пенсія, це перш за все виплата, яку повинна отримати застрахована особа. Позивач скориставшись у 2006 році своїм правом на призначення пенсії за вислугу років не реалізував його у повній мірі, а саме не отримував пенсію, яка повинна виплачуватися кожного місяця. Як вже зазначалося, відповідач не надав суду доказів отримання позивачем пенсії за вислугу років.

Крім того, суд погоджуючись з позивачем, що пенсія йому призначена вперше, тому вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 було призначено пенсію відповідно до відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058 позивач звернувся вперше. Законом №1058-ІV не регулюються порядок призначення, обчислення розміру та виплати пенсій за вислугу років.

Звернення позивача до відповідача із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший від 16.05.2018, а ні про призначенні пенсії вперше, не спростовує вище зазначених обставин та факту звернення до відповідача вперше за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем не надано доказів фактичного отримання ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, отже й не можна вважати, що позивач отримував будь-яку пенсію.

Відтак суд вважає, що ОСОБА_1 має право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообовязкове пенсійне страхування.

Таким чином, дослідивши наявні матеріали справи суд дійшов висновку що, відповідач зобовязаний виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообовязкове пенсійне страхування.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу, що і було зроблено позивачем в частині позовних вимог.

Крім того, судом не можуть бути взяті до уваги обґрунтування відзиву відповідача, оскільки вони спростовані наданими позивачем доказами та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, чого не було зроблено відповідачем.

З урахуванням викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції №0.0..1 від 26.10.2018 ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., який підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (69096, м. Запоріжжя, вул. Зарічна, 18/3, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69076, м. Запоріжжя, вул. Запорозького козацтва, 25-а, ) задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням вимог ч.3 ст. 29, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та п.4-4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії»).

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та п.4-4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії») із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2016-2017 роки, починаючи з 16 травня 2018 року, та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії Правобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя, щодо відмови у виплаті ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій.

Зобов'язати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя нарахувати та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначену п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (69096, м. Запоріжжя, вул. Зарічна, 18/3, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69076, м. Запоріжжя, вул. Запорозького козацтва, 25-а, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 29.12.2018.

Суддя О.О.Артоуз