Справа № 826/5148/18
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 грудня 2018 року № 826/5148/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Качура І.А. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТТрейд» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «ТТрейд» (далі - позивач, ТОВ «ТТрейд») до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.08.2016 № , яким донараховано до сплати грошові зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 152 232,50 грн. та від 30.08.2016 №, яким донараховано до сплати грошові зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 19 058,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що викладені в акті висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства не ґрунтуються на нормах закону, а відтак і податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.04.2018 відкрито провадження та призначено розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) на підставі пункту 6 частини шостої статті 12 КАС України.

На виконання вимог ухвали суду від 04.04.2018 відповідач подав відзив на позов, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до акту перевірки позивачем порушено порядок заповнення податкової декларації з податку на додану вартість за звітний податковий період травень 2016 року, встановлений наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21. Відтак, ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві приймаючи оскаржувані рішення діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства, а тому підстави для скасування таких рішень відсутні. Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відзив є необґрунтованим, відповідачем у відзиві не спростовано твердження позивача стосовно суті позовних вимог, в той час як, у позові повністю доведено, що позивачем дійсно була подана декларація з податку на додану вартість за квітень 2016 року з технічною помилкою: сума з р.19 не відобразилась в р.21.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у м. Києві проведена камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ «ТТрейд» () за травень 2016 року, за результатами якої складено акт від 01.08.2016 №58/26-57-11-01-20.

Перевіркою встановлено порушення порядку заповнення податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період травень 2016 року, встановленого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 «Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість».

На підставі висновків акту перевірки 30.08.2016 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

№, яким, за порушення глави 5 наказу про затвердження форми податкової декларації та Порядку її заповнення і подання, зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 19 058,00 грн.;

№, яким, за порушення підпункту 5.12.5 пункту 5.12 глави 5 наказу про затвердження форми податкової декларації та Порядку її заповнення і подання №166 від 30.05.1997, збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 152 232,50 грн., у тому числі 121 786,00 грн. за податковими зобов'язаннями, 30 446,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправним та такими, що порушують законні права та інтереси, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд входить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 цього Кодексу податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно з приписами підпунктів 16.1.3 та 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 цього Кодексу платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (пункт 31.1 статті 31 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно пункту 46.5 статті 46 Податкового кодексу України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору (п. 48.1 ст. 48 Податкового кодексу України).

Статтею 49 Податкового кодексу України визначені умови подання податкової декларації до податкового органу.

Пунктом 49.2 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Підстави та порядок внесення змін до податкової звітності передбачено положеннями статті 50 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Згідно із пунктом 50.2 статті 50 Податкового кодексу України платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Це правило не поширюється на випадки, встановлені статтею 177 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до підпункт 5 пункту 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 №159/28289, Розділ II «Податковий кредит»: у рядку 16 відображається від'ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду. У рядок 16.1 переноситься значення рядка 21 декларації за попередній звітний (податковий) період. У рядку 16.2 вказуються суми збільшення/зменшення залишку від'ємного значення за результатами уточнюючих розрахунків, поданих протягом звітного (податкового) періоду. У рядку 16.3 вказується сума збільшення/зменшення від'ємного значення за результатами перевірки контролюючого органу, що узгоджена протягом звітного (податкового) періоду. У рядку 16.3 також вказується підтверджена за результатами документальної перевірки контролюючого органу сума від'ємного значення реорганізованого платника податку, що переноситься до податкового кредиту правонаступника (за умови подання таким правонаступником заяви (таблиця 3 додатка 2) у складі податкової декларації за звітний (податковий) період). У разі заповнення рядків 16.2 та/або 16.3 обов'язковим є заповнення таблиці «Збільшено/зменшено залишок від'ємного значення за результатами перевірки контролюючого органу на підставі податкового повідомлення-рішення та/або уточнюючого розрахунку».

В той же час, положеннями розділу IV зазначеного Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість (в редакції, чинній на час подання позивачем уточнюючих розрахунків) передбачено особливості внесення змін до податкової звітності. Зокрема, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу) платник податку самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним декларації, він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої декларації за формою, встановленою на дату подання уточнюючого розрахунку.

Внесення змін до податкової звітності за результатами самостійного виявлення помилок здійснюється у порядку, визначеному статтею 50 розділу II Кодексу.

Порядок заповнення уточнюючого розрахунку передбачено приписами розділу VI вказаного Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість.

Так, уточнюючий розрахунок може бути поданий у спосіб, визначений в абзаці четвертому пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу.

У разі виправлення значення рядка 21 декларації, яке у майбутніх звітних періодах не вплинуло на значення рядка 18 чи рядка 20.2, уточнюючий розрахунок подається за один звітний період, в якому вносяться відповідні зміни. Такий уточнюючий розрахунок може бути поданий у спосіб, визначений в абзаці четвертому пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу. Значення графи 6 рядка 21 уточнюючого розрахунку (як збільшення, так і зменшення) враховується у рядку 16.2 декларації за звітний період, у якому подано такий уточнюючий розрахунок.

У разі виправлення значення рядка 21 декларації, яке у майбутніх періодах впливатиме на значення рядка 18 чи рядка 20.2, уточнюючий розрахунок подається за кожний звітний період, у якому значення рядка 21 декларації впливало на значення рядка 18 чи рядка 20.2.

Платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний сплатити штраф, нарахований відповідно до абзацу четвертого пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу. Сума нарахованого штрафу відображається у графі 6 рядка 18.1.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зазначив, що починаючи зі звітного періоду січень 2016 року наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 затверджено нову форму та порядок заповнення і подання податкової декларації з податку на додану вартість. Відтак, залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (р.21) включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р.16.1).

Проведеною податковим органом камеральною перевіркою встановлено порушення позивачем порядку заповнення податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період - травень 2016 року.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи та як пояснив представник позивача, ТОВ «ТТрейд» була подана податкова декларація з податку на додану вартість за звітний (податковий) період - квітень 2016 року з технічною помилкою, а саме сума рядка 19 «Від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду» у розмірі 140 844 грн. не відображена у рядку 21 «Сума від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду».

Також позивачем подано засобами електронного зв'язку податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2016 року з усіма необхідними додатками за встановленою формою.

В той же час, у зв'язку з самостійним виявленням помилки у поданій податковій декларації з податку на додану вартість за квітень 2016 року, позивачем у звітному (податковому) періоді - червні 2016 року подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість (звітний (податковий) період, що уточнюється - квітень 2016 року), згідно з яким виправлено значення рядка 21 податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2016 року на суму 140 844 грн., яке у майбутніх звітних періодах не вплинуло на значення рядка 18 чи рядка 20.2.

Вказаний уточнюючий розрахунок прийнятий контролюючим органом на центральному рівні та доставлений до відповідача, про що свідчить відповідна квитанція №2, наявна в матеріалах справи.

У свою чергу, відповідачем не доведено належними та достатніми доказами того, в чому полягає допущення порушення позивачем порядку заповнення податкової декларації з ПДВ саме за звітний період - травень 2016 року.

Поряд з цим, уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість був поданий у звітному періоді - червні 2016 року шляхом уточнення значення рядка 21 до поданої раніше податкової декларації за квітень 2016 року, що відповідає вимогам, встановленим чинним законодавством.

З огляду на вказане, суд приймає до уваги доводи позивача про те, що висновки, викладені в акті камеральної перевірки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, всі зазначені податкові декларації та поданий уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ були прийняті на центральному рівні ДФС України без жодних зауважень і є діючими та такими, що змінюють дані раніше поданих податкових декларацій за відповідні періоди, а тому збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість є неправомірним.

Окрім того, як вірно зазначено позивачем, що у податковому повідомленні-рішенні від 30.08.2016 № відповідачем нараховані податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 152 232,50 грн. за порушення підпункту 5.12.5 пункту 5.12 глави 5 наказу про затвердження форми податкової декларації та Порядку її заповнення і подання №166 від 30.05.1997, який станом на час прийняття вказаного рішення втратив чинність.

У відповідності до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Відповідно, беручи до уваги положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись вимогами статей 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ТТрейд» (13146, м. Київ, вул. Чаадаєва, буд.2б, ідентифікаційний код 38080119) задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30.08.2016 № та №.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТТрейд» (13146, м. Київ, вул. Чаадаєва, буд.2б, ідентифікаційний код 38080119) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2569,37 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.А. Качур