Справа № 420/6187/18
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2018-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6187/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой С.М.,

секретаря судового засідання Чернецької О.А.,

за участю сторін:

представника позивача Чос М.В. (за ордером),

представника відповідача Кисельова О.М. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ТОВ «МИРАТОРГ» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними дії та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

28.11.2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ТОВ «МИРАТОРГ» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними дії зі складання акту перевірки від 19.11.2018 року № 39918/15-32-12-02/38785869 та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.11.2018 року № .

Підстава звернення до суду - позивач вважає, що суб'єкт владних повноважень порушив його права під час проведення податкової перевірки та прийняття оскаржуваного рішення.

Ухвалою суду від 03.12.2018 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акту перевірки, на підставі якого прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідають вимогам чинного законодаства, не ґрунтуються на об'єктивних даних, а лише містять констатацію порушення, без зазначення суті порушення, а тому зазначене рішення підлягає скасуванню.

Так, позивач зазначив, що господарські операції ним фактично здійснені та підтверджуються належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій та зміни майнового стану платника податків.

Окрім того, позивач зазначив, що висновки відповідача, які гуртуються лише на податковій інформації та звітності контрагентів позивача, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у періоді, шо перевірявся, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів. Необґрунтованість податкової вигоди настає у разі використання платником штучних форм господарської діяльності, які не відповідають дійсному економічному змісту господарської операції, з метою одержання податкової економії без відповідних економічних підстав.

Використання платником нелегальних способів ухилення від оподаткування податковою перевіркою не виявлено. В свою чергу, доказів на підтвердження домінування податкової вигоди над комерційною метою, що притаманна даному виду господарської операції, податковою інспекцією не представлено. А відтак - це свідчить про недоведеність з боку відповідача факту порушення позивачем податкового законодавства та відповідно вважає його рішення протиправним. Також, позивач наголошує, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарських операцій, вчинених між позивачем та його безпосередніми контрагентами. Посилається на те, що жодна норма законодавства не встановлює обов'язку покупця бути обізнаним про джерело походження товару та обов'язку з контролю за дотриманням попередніми контрагентами постачальника правил оподаткування.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

19.12.2018 року до суду надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача зазначає, що вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Аналізом відображення показників даних податкової звітності з податку на додану вартість (податкова декларація з податку на додану вартість № від 18.10.2018) встановлено, що підприємством задекларовано рядок 20.2 «сума від'ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню» у сумі 10 061 125 грн., у тому числі ряд.20.2.1 «на рахунок платника у банку» у сумі 10 061 125 грн.

Згідно аналізу податкової декларації з ПДВ за вересень 2018 року та відповідно даних додатка 3 (ДЗ) до декларації, встановлено виникнення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту. Причиною виникнення від'ємного значення стали: - залишки придбаних на митній території України у платників ПДВ зернових культур - пшениці, жита, кукурудзи, ячменю. Станом на момент реєстрації акту перевірки за межі митної території У країни протягом жовтня 2018 року до Угорщини було експортовано 17 936,691 т кукурудзи на загальну суму 80 117,880 тис.грн. Представник відповідача вказує, що аналізом наявної інформації щодо вивезення товарів за межі митної території України, здійснених платником у періоді, що підлягав перевірці, за даними ІС «Податковий Блок», АРМ «Митниця». ВМД податкових декларацій з ПДВ не встановлено експортних операцій. Аналізом наявної інформації за даними АРМ «Митниця», ВМД, податкових декларацій з ПДВ ТОВ «МИРАТОРГ». не встановлено операцій з ввезення товарів на митну територію України у вересні 2018 року.

Крім того, в ході проведення перевірки податкової звітності з ПДВ за вересень 2018 року, з метою з'ясування факту придбання кукурудзи, пшениці, ячменю, жита контрагентами- постачальниками, ГУ ДФС в Одеській області здійснено аналіз даних ЄРПН та встановлено, що ТОВ «МИРАТОРГ» було придбано у ТОВ «СІЛЬГОСП ПРОФІ» пшеницю, ячмінь, кукурудзу та жито на загальну суму ПДВ 21 759,42 тис.грн. Однак дослідивши ланцюги постачання товару (постачання зазначених зернових з 1-ої по 4-ту ланку) платником відображено взаємовідносини з контрагентами постачальниками, в яких існує невідповідність номенклатури між придбаними та реалізованими ними товарів, тобто відбулося розірвання ланцюга постачання відповідної групи товарів до кінцевого споживача зернових культур пшениці, ячменю, кукурудзи, жита. Відтак, відповідач зазначає, що у зв'язку з наведеним неможливо встановити виробника, того, хто фактично вирощував поставлену сільськогосподарську продукцію. Також, при проведенні перевірки контрагентів 2-ої ланки постачання за вересень 2018 року згідно бази даних ЄРПН основними постачальниками ТОВ «СІЛЬГОСП ГІРОФІ» були: ТОВ «ЕКО-ТРЕЙД ЗАХІД», ТОВ «ФОРЕСТ САНРАЙЗ». За результатами аналізу баз даних ГУ ДФС в Одеській області по ланцюгу постачання не виявлено сільськогосподарських підприємств-виробників, в рамках п.6 статті 209 Податкового кодексу України, які звітують з плати за землю та/або єдиного податку 4 групи. При проведенні перевірки встановлено, що ТОВ «ТРЕЙДКОМ-ЗАХІД» ячмінь не придбавав, в податковому кредиті рахується придбання продуктів харчування, імпорт мороженого м'яса, свіжих фруктів, тобто відбулася підміна номенклатури товару.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 185.1. ст. 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1. статті 187 Податкового кодексу України, передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб'єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 1 розділу І Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України, для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають фактично відбутись, вони повинні підтверджуватись належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, а також такі операції мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Згідно з п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 200.4. статті 200 Податкового кодексу України визначено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (п.200.7. статті 200 Податкового кодексу України).

До податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону (п.200.8. статті 200 Податкового кодексу України).У строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання). Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу (п.200.10. статті 200 Податкового кодексу України).

Якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: в) у разі з'ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування (пп. в), п. 200.14. статті 200 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що ТОВ «МИРАТОРГ» зареєстровано як платника податку на додану вартість 01.12.2013 р. Основним видом економічної діяльності є оптова торгівля (експорт) та поставка сільськогосподарської продукції: жито, ячмінь, кукурудза, пшениця, тощо.

У звітному періоді за вересень 2018 року, згідно ст. 200 Податкового Кодексу України, ТОВ «МИРАТОРГ» було прийнято рішення щодо бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок, у зв'язку з чим згідно ст.200.7 Податкового Кодексу України та Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, засобами електронного зв'язку було подано до ДПІ у Приморському районі ГУ ДФС в Одеській області в складі декларації з податку на додану вартість за вересень 2018 року, заяву про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість в сумі 10061125 грн.

Головним управлінням ДФС в Одеській області відповідно п.200.10 Податкового кодексу України, проведено камеральну перевірку даних податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2018 року, з підстав достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку.

Перевіркою встановлено, що в порушення п. 200.1, абзацу б) п.200.4 ст.200 Податкового Кодексу України ТОВ «МИРАТОРГ», не мас права на отримання бюджетною відшкодування заявленого на рахунок платника у банку (відображеного у рядку 20.2.1 декларації з ПДВ за вересень 2018 р. у розмірі 10 061 125 грн, по факту включення до розрахунку суми бюджетного відшкодування ПДВ (додаток №3 до податкової декларації з ПДВ) сум ПДВ, по яким не встановлено походження поставлених ТМЦ (підміна товарних позицій «скрутка» або відсутність придбання ТМЦ із вказаною номенклатурою (згідно баз даних ЄРПН) по ланцюгу постачання).

За результатами перевірки, відповідачем складено акт перевірки від 19.11.2018 року № 39918/15-32-12-02/38785869, в якому зокрема зазначено, що аналізом відображення показників даних податкової звітності з податку на додану вартість (податкова декларація з податку на додану вартість № від 18.10.2018) встановлено, що підприємством задекларовано рядок 20.2 «сума від'ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню» у сумі 10 061 125 грн., у тому числі ряд.20.2.1 «на рахунок платника у банку» у сумі 10 061 125 грн. Згідно аналізу податкової декларації з ПДВ за вересень 2018 року та відповідно даних додатка 3 (ДЗ) до декларації, встановлено виникнення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту. Причиною виникнення від'ємного значення стали: - залишки придбаних на митній території України у платників ПДВ зернових культур - пшениці, жита, кукурудзи, ячменю. Станом на момент реєстрації акту перевірки за межі митної території У країни протягом жовтня 2018 року до Угорщини було експортовано 17 936,691 т кукурудзи на загальну суму 80 117,880 тис.грн. Представник відповідача вказує, що аналізом наявної інформації щодо вивезення товарів за межі митної території України, здійснених платником у періоді, що підлягав перевірці, за даними ІС «Податковий Блок», АРМ «Митниця». ВМД податкових декларацій з ПДВ не встановлено експортних операцій. Аналізом наявної інформації за даними АРМ «Митниця», ВМД, податкових декларацій з ПДВ ТОВ «МИРАТОРГ». не встановлено операцій з ввезення товарів на митну територію України у вересні 2018 року. Крім того, в ході проведення перевірки податкової звітності з ПДВ за вересень 2018 року, з метою з'ясування факту придбання кукурудзи, пшениці, ячменю, жита контрагентами- постачальниками, ГУ ДФС в Одеській області здійснено аналіз даних ЄРПН та встановлено, що ТОВ «МИРАТОРГ» було придбано у ТОВ «СІЛЬГОСП ПРОФІ» пшеницю, ячмінь, кукурудзу та жито на загальну суму ПДВ 21 759,42 тис.грн. Однак дослідивши ланцюги постачання товару (постачання зазначених зернових з 1-ої по 4-ту ланку) платником відображено взаємовідносини з контрагентами постачальниками, в яких існує невідповідність номенклатури між придбаними та реалізованими ними товарів, тобто відбулося розірвання ланцюга постачання відповідної групи товарів до кінцевого споживача зернових культур пшениці, ячменю, кукурудзи, жита. Відтак, відповідач зазначає, що у зв'язку з наведеним неможливо встановити виробника, того, хто фактично вирощував поставлену сільськогосподарську продукцію. Також, при проведенні перевірки контрагентів 2-ої ланки постачання за вересень 2018 року згідно бази даних ЄРПН основними постачальниками ТОВ «СІЛЬГОСП ПРОФІ» були: ТОВ «ЕКО-ТРЕЙД ЗАХІД», ТОВ «ФОРЕСТ САНРАЙЗ». За результатами аналізу баз даних ГУ ДФС в Одеській області по ланцюгу постачання не виявлено сільськогосподарських підприємств-виробників, в рамках п.6 статті 209 Податкового кодексу України, які звітують з плати за землю та/або єдиного податку 4 групи. При проведенні перевірки встановлено, що ТОВ «ТРЕЙДКОМ-ЗАХІД» ячмінь не придбавав, в податковому кредиті рахується придбання продуктів харчування, імпорт мороженого м'яса, свіжих фруктів, тобто відбулася підміна номенклатури товару.

На підставі акту перевірки, відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 27.11.2018 року № , яким фактично відмовлено позивачу в бюджетному відшкодуванні ПДВ на рахунок платника у банку в сумі 10061125 грн.

Так, судом встановлено, що фактично підставою для відмови позивачу в бюджетному відшкодуванні ПДВ на рахунок платника у банку в сумі 10061125 грн., стали висновки податкового органу, що продукцію, реалізовану по ланці позивач не міг придбати, оскільки не можливо встановити відповідне придбання товару його контрагентом.

Разом з тим, за приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені без повного та всебічного дослідження наявної інформації.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку.

При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Суд зауважує, що позивач не зобов'язаний та не має об'єктивної можливості під час придбання товару у контрагента встановлювати його походження, а тому не може нести відповідальність з урахуванням таких обставин діяльності контрагента.

Так, саме позивач позбавлений можливості впливати на його контрагентів в частині здійснення ними господарської діяльності в рамках чинного законодавства України, зокрема і в частині своєчасної подачі до контролюючих органів податкової звітності.

Крім того, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарських операцій між позивачем та його постачальником.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи позивача, в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 27.11.2018 року № є обґрунтованими, а відповідно такими, що підлягають задоволенню.

В той же час, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог в частині визнання протиправними дії зі складання акту перевірки від 19.11.2018 року № 39918/15-32-12-02/38785869, з огляду на наступне.

Суд вказує на те, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Акт перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, що, в свою чергу, відповідає встановленим правилам складання акта перевірки, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України. Висновки, викладені у акті, не породжують обов'язкових юридичних наслідків.

Водночас судження контролюючого органу про порушення позивачем податкового законодавства є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству.

Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта. В свою чергу, оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ТОВ «МИРАТОРГ» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними дії та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 27.11.2018 року № .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області на користь ТОВ «МИРАТОРГ» суму сплаченого судового збору в розмірі 150916, 88 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення підписане суддею 29.12.2018 року.

Суддя Корой С.М.

.