Справа № 807/455/18
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2018-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2018 року м. Ужгород№ 807/455/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Калинич Я.М.,

при секретарі судового засідання - Попович М.М.,

за участю:

позивач - ОСОБА_1,

представник відповідача - Далекорей С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 28 грудня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 08 січня 2019 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі - відповідач, Хустське ОУПФУ Закарпатської області), в якому просить суд: 1. Визнати протиправною бездіяльність Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду Закарпатської області, що виразилась у не зарахуванні ОСОБА_3 до стажу період роботи в колгоспі «Карпати» по спеціальності будівельника в будівельній бригаді з 19.04.1989 року по 20.08.1991 рік. 2. Зобов'язати Хустське об'єднане управління Пенсійного фонду Закарпатської області зарахувати ОСОБА_3 до стажу період роботи в колгоспі «Карпати» по спеціальності будівельника в будівельній бригаді з 19.04.1989 року по 20.08.1991 рік, що дає право на отримання пенсії за віком з моменту набуття права на таку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18 січня 1958 року йому виповнилося 60 років, а тому, 19 березня 2018 року останній звернувся до Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області із заявою та підтверджуючими документами про призначення пенсії за віком. 18 квітня 2018 року Пенсійним фондом надіслано позивачу виписку із протоколу засідання комісії по розгляду питань, пов'язаних з призначенням/перерахунком та виплатою пенсій №14 від 06 квітня 2018 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком з тих підстав, що наявними в архіві первинними документами не підтверджено період роботи в колгоспі «Карпати», а саме - з 19.04.1989 року по 20.08.1991 рік на посаді будівельника колгоспу, а також, на думку комісії, позивачем не представлено документів про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві, як цього вимагає частина друга статті 56 Закону України № 1788-Х1І «Про пенсійне забезпечення». Зазначає, що у його трудовій книжці міститься вкладка у трудову книжку колгоспника (дата заповнення 12 червня 1989 року), де на сторінці 2-3 наявний запис про прийняття його 19.04.1989 року на роботу в будівельну бригаду колгоспу «Карпати» по спеціальності будівельника згідно Протоколу № 7 від 29.04.1989 року та запис від 20.08.1991 року про звільнення його з роботи в колгоспі за особистим бажанням згідно Протоколу № 10 від 20.08.1991 року. Зазначені записи про прийняття та звільнення його з роботи є послідовними, вчинені за підписом відповідальних посадових осіб та скріплені печаткою колгоспу «Карпати», а тому, на переконання позивача, не викликають сумніву у їх достовірності. Крім того, достовірність цих записів відповідачем не заперечується. Звертає увагу суду на те, що на сторінці 12 - 13 трудової книжки колгоспника містить відмітка про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві, зокрема зазначено, що встановлений колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві складав: 180 днів - у 1989 році, 180 днів - у 1990 році і 180 днів - у 1991 році. У четвертому розділі зазначено фактично відпрацьовану участь в громадському господарстві, яка складає у 1989 році - 304 дні, у 1990 році - 307 днів; у 1991 році - 185 днів. Вказує, що будучи членом колгоспу з 1989 року по 1991 рік, встановлений колгоспом мінімум робіт виконав в повному обсязі, про що відображено у відповідних розділах трудової книжки і засвідчено печаткою колгоспу «Карпати» та підписом інспектора по кадрам. З урахуванням наведеного, вважає що період роботи в колгоспі «Карпати» є належним чином підтверджений, а тому має право на врахування відповідно періоду до стажу роботи та призначення пенсії за віком. Вважає рішення Пенсійного фонду щодо відмови у призначенні йому пенсії протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив такий задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідного до якого проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні у зв'язку з тим, що спеціалістами Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області проведено зустрічну перевірку первинних документів про трудову діяльність гр. ОСОБА_1 за 1989-1991 рр. в колгоспі «Карпати», які передано на зберігання в архівний відділ Хустської районної державної адміністрації. Наявними в архіві первинними документами не підтверджено період роботи позивача в колгоспі «Карпати» з 19.04.1989 року по 20.08.1991 року. За результатами перевірки встановлено, що в Протоколі № 7 засідання правління колгоспу «Карпати» с. Рокосово від 29 квітня 1989 року немає запису про прийняття в члени колгоспу громадянина ОСОБА_1. Громадянином ОСОБА_1 не предоставлено документів про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві, як це вимагається ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та первинними документами не підтверджено роботу саме гр. ОСОБА_1, немає жодних підстав для зарахування до загального стажу періоду роботи в колгоспі з 19.04.1989 року по 20.08.1991 року за даними трудової книжки, а тому, на думку відповідача, позов є безпідставним і необґрунтованим.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та поданих додаткових пояснень.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії трудової книжки ОСОБА_1 19.04.1989 року останній наказом протоколом №7 від 29.04.1989 року був прийнятий на роботу в будівельну бригаду колгоспу «Карпати» на посаду будівельника. 20.08.1991 року наказом протоколом №10 від 20.08.1991 року, позивач був звільнений з колгоспу за власним бажанням (а.с.11).

18 січня 1958 року позивачу виповнилося 60 років.

19 березня 2018 року позивач звернувся до Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області із заявою та підтверджуючими документами про призначення пенсії за віком.

Розглянувши заяву ОСОБА_1, комісія по розгляду питань, пов'язаних з призначенням/перерахунком/ та виплатою пенсій Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області протоколом №14 від 06 квітня 2018 року відмовила в призначенні пенсії за віком гр. ОСОБА_1 (а.с.16).

Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно п. 1 ст. 1 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон № 1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1788 існують такі види державних пенсій, трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 7 Закону № 1788 визначено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до п.п. 1 - 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до ст.58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж - період (строк) протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною третьою статті 44 Закону №1058 передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» чоловіки мають право на призначення пенсії після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу роботи з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Окрім того в п. 2 до статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004 року). До 01.01.2004 року стаж роботи обчислювався на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру тривалості роботи і перерв. Під час обчислення стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» основним документом, що підтверджує стаж роботи, трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання а також архівними установами.

Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 про трудові книжки колгоспників, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, заносяться відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: дата прийняття в колгосп, встановлений річний мінімум трудової участі, його фактичне виконання. Якщо колгоспник не виробив встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням колгоспу чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу має внести відповідні записи до трудової книжки.

Якщо питання зарахування до стажу певного року роботи, в якому не вироблено мінімуму трудоднів з поважних причин не розглядалося правлінням колгоспу або загальними зборами колгоспників, воно може бути розглянуто правонаступником.

Згідно із пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядку №637) у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а уточнюючі довідки підприємств необхідні в разі відсутності відповідних відомостей у трудовій книжці.

Відповідно до пункту 26 Порядку №637, якщо ім'я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім'ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено в судовому порядку.

Як вбачається із протоколу №14 комісії по розгляду питань, пов'язаних з призначенням/перерахунком/ та виплатою пенсій Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 06 квітня 2018 року, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв'язку з тим, що первинними документами не підтверджено роботу саме ОСОБА_1.

В матеріалах справи міститься акт №56 складений Головним управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області 28.03.2018 року про перевірку стажу роботи для призначення пенсії гр. ОСОБА_1 за період роботи у колгоспі ім. Леніна («Карпати»), відповідно до якого провідним спеціалістом відділу №2 контрольно-перевірочної роботи управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області ОСОБА_5, на підставі направлення №988 від 27.03.2018 року з відома та в присутності начальника архівного відділу Хустської райдержадміністрації В.Ю. Пазяк, на підставі ч. 3 ст. 44 Закону України під 09.07.2003р. №1058/IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1 у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014р. № 13-1, абз. 5 н. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 (із змінами), та відповідно до наказу головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 27.03.2018р. N 227, була проведена перевірка стажу роботи та заробітної плати для призначення пенсії гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період роботи у к-пі ім. Леніна («Карпати») з 1989 р. по 1991 р.

Перевіркою було встановлено наступне:

- Переглянувши кодифікатор присвоєння табельних номерів по колгоспу «Карпати» с. Рокосово в переліку працівників по прізвищах на букву Ч, під табельним номером 2431 значиться ОСОБА_7 (так в оригіналі). В переліку працівників у кодифікаторі відсутній запис з ПІП ОСОБА_8.

- Переглянувши книгу обліку трудового стажу і заробітку колгоспника НОМЕР_1 на сторінці 110 виявлено запис ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, с. Рокосово, вул. Центральна, табельний номер 2431.

- Переглянувши книги-табульограми за 1989-1991 роки. Під табельним номером 2431 значиться ОСОБА_7.

- Переглянувши кодифікатори про присвоєння табельних номерів перевіркою не виявлено запису ПІП ОСОБА_1.

- Переглянувши книгу протоколів засідань правління колгоспу та загальних зборів уповноважених колгоспників за 1989 р. на сторінці 72 є Протокол №7 засідання правління колгоспу «Карпати» с. Рокосово від 29.04.1989 року. В такому протоколі немає запису про прийняття в члени колгоспу гр. ОСОБА_1.

- Переглянувши протоколи засідань правління колгоспу та загальних зборів уповноважених колгоспників за 1989-1990 р.р. перевіркою не виявлено запису про прийняття в члени колгоспу гр. ОСОБА_3

- Переглянувши книгу протоколів засідань правління колгоспу та загальних зборів уповноважених колгоспників за 1991р. (книга прошнурована, пронумерована на 97 па сторінці 38 в Протоколі № 10 спільного засідання правління та профкому колгоспу «Карпати» від 26.08.1991 р. є:

«Слухали: заяву від ОСОБА_1 про те, щоб звільнити його з роботи по особистому бажанню з 20.08.91р.

Рішили: задовільнити заяву ОСОБА_1 і звільнити його з роботи по особистому бажанню з 20.08.91р. Рекомендувати загальним зборам уповноважених колгоспників затвердити дане рішення. Підстава: заява ОСОБА_1» - так в оригіналі (а.с.29).

В ході судового розгляду, судом, задля повного і всебічного розгляду справи було, ухвалами суду, витребувано від архівного відділу Хустської РДА належним чином завірені копії книги протоколів засідань правління колгоспу та загальних зборів уповноважених колгоспників за 1989 рік (на 92 листах), протоколу №7 засідання правління колгоспу «Карпати» с. Рокосово від 29 квітня 1989 року, кодифікаторів присвоєння табельних номерів, книгу обліку трудового стажу і заробітку колгоспника, книг-табульограм за 1989-1991 роки, книг протоколів за 1989-1991 роки, книг записів або реєстру протоколів колгоспу «Карпати» про затвердження річного мінімуму трудової участі за 1989-1991 роки, на підставі яких адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудових книжок, протоколу №10 спільного засідання правління та профкому колгоспу «Карпати» від 16.08.1991 року, протоколу №1 засідання звітно-виробничих загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Карпати» с. Рокосово від 24.03.1990 року.

Дослідивши витребовувані докази, суд встановив, що дійсно, в таких записів про гр. ОСОБА_1 не значаться.

Згідно із пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядку №637) у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а уточнюючі довідки підприємств необхідні в разі відсутності відповідних відомостей у трудовій книжці.

Судом встановлено, що в трудовій книжці позивача міститься відмітка про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві (запис внесено на підставі табельного номеру 2431) (а.с.12). Однак, в ході розгляду справи встановлено, що в первинних документах під табельним номером 2431 значиться ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, а ОСОБА_3 не значиться ні під яким іншим табельним номером. Більше того, в протоколі №7 засідання правління колгоспу «Карпати» с. Рокосово від 29.04.1989 року, яким згідно трудової книжки прийнято на роботу в колгосп позивача, останній не зазначений.

Таким чином, за наявними документами загальний страховий стаж становить 22 роки 07 місяців 13 днів, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Також, суд зазначає, що позивач в судовому засіданні повідомив, що був прийнятий на роботу не як колгоспник, а по договору, однак такого договору суду не надав та підтвердити такі твердження доказами не зміг.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність своєї поведінки у спірних правовідносинах. В ході судового розгляду справи, не знайшли свого підтвердження обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо протиправної бездіяльності відповідача, що полягають в незарахуванні до стажу період роботи в колгоспі «Карпати» з 19.04.1989 року по 20.08.1991 року, а тому суд дійшов висновку, що відповідач діяв правомірно.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача та відсутність підстав для задоволення позову.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають відповідно до положень статті 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяЯ.М. Калинич