Справа № 280/5089/18
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року Справа № 280/5089/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач, МВС України), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію" та постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції";

зобов'язати МВС України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням ІІ групи внаслідок проходження служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України "Про міліцію" та постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

Ухвалою суду від 03.12.2018 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що проходив службу в органах внутрішніх справ України та був звільнений зі служби відповідно до пункту «б» статті 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Вказує, що у травні 2017 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Зазначає, що позивач у встановленому порядку звертався до відповідача з проханням виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності пов'язаної із проходженням служби в ОВС, проте, відповідачем безпідставно було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що ще у жовтні 1999 року позивачу встановлено 35% втрати працездатності та виплачено грошові кошти в розмірі 1435,00 грн., а друга група інвалідності позивачу встановлена у 2017 році, тобто по закінченню двох років після первинного встановлення втрати працездатності. Разом з тим, позивач вважає, що відповідачем не обґрунтовано ототожнено допомогу у зв'язку із частковою втратою працездатності та одноразову допомогу у зв'язку із встановленням інвалідності, які мають різну правову природу. Вважає, що оскільки ІІ групу інвалідності йому встановлено в перше, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. У письмовому відзиві вказав, що при первинному огляді медико-соціальною експертною комісією позивачу у 1999 році установлено 35% втрати працездатності та виплачено 1435,00 грн., а під час повторного огляду МСЕК у 2017 році позивачу встановлено ІІ групу інвалідності. Вказує, що відповідно до приписів пункту 4 Порядку, підстав та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, передбачено, що одноразова допомога виплачується у разі зміни ступеня інвалідності або втрати працездатності, після первинного встановлення інвалідності, у разі якщо така зміна відбувалась протягом двох років від дня первинного огляду. А оскільки первинний огляд позивача відбувся у 1999 році, а повторний у 2017, то позивач не має права на отримання одноразової допомоги. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

ОСОБА_1 проходив службу в ОВС та відповідно до наказу УМВС України в Запорізькій області від 31.08.1999 №229 був звільнений зі служби в ОВС взапас, на підставі пункту «б» (через хворобу) статті 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.8).

Відповідно до довідки МСЕК №44 від 18.10.1999, ОСОБА_1 встановлено 35 відсотків втрати працездатності, у зв'язку з чим позивачу було виплачено страхову суму в розмірі 1435,00 грн.

15 травня 2017 року під час первинного огляду МСЕК позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з причин загального захворювання, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК №0674254 (а.с.12).

Крім того, 18 травня 2017 року під час проходження повторного огляду МСЕК позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з причин захворювання пов'язаного з проходженням служби в ОВС (а.с.11).

У зв'язку із встановленням позивачу другої групи інвалідності з причин захворювання пов'язаного з проходженням служби в ОВС, позивач звернувся з заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги.

Листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 02.11.2018 №15/2-4141 позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв'язку з тим, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2-х років, отже надіслані матеріали суперечать пункту 4 Порядку №850, що унеможливлює прийняття за ними будь-якого рішення.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги стало посилання відповідача на пункт 4 Порядку №850, а саме те, що інвалідність ОСОБА_1 встановлено понад дворічний термін після встановлення втрати працездатності.

Відповідно до пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Згідно статті 23 Закону України «Про міліцію», у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, які визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (Далі - Порядок №850).

Згідно підпункту 2 пункту 3 Порядку №850, грошова допомога призначається і виплачується у разі: установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Відповідно до пункту 2 Порядку №850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) працівника міліції - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як встановлено з матеріалів адміністративної справи ІІ групу інвалідності, у зв'язку з захворюванням пов'язаним з проходженням служби в ОВС, позивачу встановлено 18.05.2018, що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ 0674258, у зв'язку з чим саме з 18.05.2018 позивач набув права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Щодо посилань відповідача на пункт 4 Порядку №850, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до пункту 4 Порядку №850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

В свою чергу, Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку №850. Вказана норма Порядку №850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Суд зазначає, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку №850, і підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить.

Так само не містить Порядок №850 можливості повернення надісланих до МВС України документів з підстав передбачених пунктом 4 Порядку №850, оскільки пунктом 9 Порядку №850 передбачено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно було відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності з підстав захворювання пов'язаного з проходженням служби в ОВС.

Зазначена позиція суду узгоджується також з практикою Верховного Суду, яка зокрема викладена в постанові від 18.10.2018 у справі №369/13187/17.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

З матеріалів справи встановлено, що позивач неодноразово звертався до органів МВС з питання виплати йому одноразової грошової допомоги, а також звертався до суду за захистом своїх прав щодо отримання одноразової грошової допомоги, проте, вижиті заходи не сприяли відновленню порушених прав позивача, у зв'язку з чим суд вважає, що відновити порушенні права позивача інакше як шляхом зобов'язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням ІІ групи внаслідок проходження служби в органах внутрішніх справ є не можливим, а ухвалення такого рішення буде свідчити про остаточне вирішення спору між сторонами, що відповідає завданням адміністративного судочинства та практиці Європейського суду з прав людини.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було необґрунтовано та безпідставно прийнято рішення про відмову у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку із настанням інвалідності ІІ групи, у зв'язку з чим наявні підстави для зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити відповідну грошову допомогу.

Позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, на підставі Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011. Оскільки позивачем судовий збір не сплачувався, необхідності в вирішенні питання щодо розподілу судових витрат не має.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст.2, 9, 139, 241-243, 254-263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (69118, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію» та постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням ІІ групи внаслідок захворювання пов'язаного з проходження служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України «Про міліцію» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення,а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 29.12.2018.

Суддя І.В. Новікова