Справа № 460/2742/18
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2018 року м. Рівне №460/2742/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Романчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: представник не прибув, відповідача 1: представник не прибув, відповідача 2: представник не прибув, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДепартаменту поліції охорони Національна поліція України, Управління поліції охорони в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

31.10.2018 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту поліції охорони Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із статтею 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 і постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей".

Ухвалою від 01.11.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження 27.11.2018 з викликом сторін.

Сторони в судове засідання 27.11.2018 не прибули. Ухвалою від цього ж числа розгляд справи відкладено на 18.12.2018, а до участі у справу залучено Управління поліції охорони в Рівненській області в якості співвідповідача.

В судове засідання 18.12.2018 сторони не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

В судовому засіданні 18.12.2018 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Згідно з позовною заявою та відповідями на відзиви, позовні вимоги ґрунтуються на тому, що 26.07.2018 позивач звільнений зі служи в Національній поліції України з посади водія взводу реагування батальйону Управління поліції охорони в Рівненській області в званні старшого сержанта поліції, за власним бажанням. Станом на день звільнення мав вислугу більше 15 років. Згідно з частиною другою статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-XII від 09.04.1992, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Всупереч вказаній нормі нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за повні 15 років служби відповідач позивачу не провів, чим допустив протиправну бездіяльність. За наведеного позивач вважає, що його право порушене та підлягає судовому захисту.

Згідно з відзивом відповідача - Департаменту поліції охорони Національної поліції України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-XII від 09.04.1992, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали. Оскільки Департамент поліції охорони не являвся останнім місцем проходженням служи ОСОБА_1, то він і не може відповідати за таким позовом.

Згідно з відзивом відповідача - Управління поліції охорони в Рівненській області позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Вивчивши письмові заяви сторін по суті спору, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9) проходив службу в Національній поліції з 07.11.2015.

Перебуваючи на посаді водія взводу реагування батальйону Управління поліції охорони в Рівненській області в званні старшого сержанта поліції, 24.07.2018 подав рапорт на звільнення за власним бажанням. В рапорті вказав, що від проходження військово-лікарської комісії відмовляється, так як почуває себе здоровим; питання звільнення просив розглянути без своєї присутності; претензій щодо звільнення не мав (а.с.60).

Командир батальйону Управління поліції охорони в Рівненській області 26.07.2018 підписав подання, в якому клопотав про звільнення позивача зі служби в поліції у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням)(а.с.61).

Згідно з копією витягу з наказу №51 о/с від 26.07.2018 старшого сержанта поліції ОСОБА_1 - водія взводу реагування батальйону Управління поліції охорони в Рівненській області звільнено з Національної поліції у запас Збройних Сил України за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) - 26 липня 2018 року. Вислуга років на день звільнення становить 15 років 09 місяців 11 днів - в календарному обчисленні та 15 років 11 місяців 09 днів - в пільговому обчисленні. Підставою наказу визначені: рапорт ОСОБА_1, подання командира батальйону УПС від 26.07.2018 (а.с.13).

Наказом не передбачено виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби і сторонами в повній мірі визнано, що така позивачу не нараховувалась і не виплачувалась, не зважаючи на його письмові звернення (а.с.14-15).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" №580-VІІІ від 02.07.2015.

В силу вимог частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється:

1) у зв'язку із закінченням строку контракту;

2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції;

3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції;

4) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

5) через службову невідповідність;

6) у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

7) за власним бажанням;

8) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій);

9) у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі;

10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення;

11) у зв'язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

А відповідно до частин другої-третьої цієї статті, днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Закон України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015, передбачає лише виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського. Що ж стосується одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, то вказаний Закон містить лише відсилочну норму у частині першій статті 102, яка передбачає, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Статтею 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 врегульоване питання виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Так, за частиною першою цієї статті, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

За частиною другою цієї статті, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За частиною третьою цієї статті, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за службовою невідповідністю, у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв'язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується.

Згідно з частинами четвертою-п'ятою цієї статті, виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання. Поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, співробітникам Служби судової охорони, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

За правилами частини шостої - особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Системний аналіз вищезазначених норм свідчить на користь того, що передбачена частиною другою статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується лише за сукупності трьох обов'язкових умов, а саме:

1. особа набула право на пенсію за цим Законом,

2. особа звільняється зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України,

3. особа має вислугу 10 років і більше.

В свою чергу, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 встановлює такі види пенсійного забезпечення, як: довічна пенсія за вислугу років; пенсія по інвалідності; пенсія в разі втрати годувальника.

Що стосується пенсії за вислугу років, то за загальним правилом вона призначається в разі досягнення на день звільнення зі служби 45-річного віку, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Відповідно до пункту "а" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, зокрема, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Судом встановлено, що на час звільнення з Національної поліції позивач вислуги років, необхідної йому для призначення пенсії згідно з нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 не мав, і як наслідок, не набув права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої частиною другою статті 9 вищезазначеного закону.

Будь-які докази, що спростовують дану обставину або докази щодо права позивача на інші види пенсійного забезпечення передбачені Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 не здобуті.

Що стосується причин звільнення позивача зі служби, то суд зауважує на такому.

Згідно з абзацом четвертим пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" №393 від 17.07.1992, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Правова конструкція цієї норми, як і норми частини другої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992, вказує, що одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується не при будь-якому звільненні за власним бажанням, а лише при такому, яке безпосередньо пов'язане із сімейними обставинами або поважними причинами, які визначені в якості таких урядом на законодавчому рівні.

В свою чергу, Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу затверджений постановою Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013, і передбачає, такі сімейні обставини та інші поважні причини:

виховання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір'ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);

укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;

хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім'ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім'ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;

неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);

довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.

Судом встановлено, що звільнення позивача з Національної поліції за власним бажанням жодним чином не пов'язане з сімейними обставинами та іншими поважними причинами, які визначені у постанові Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013.

Ні в рапорті позивача, ні в поданні командування, ні в наказі на звільнення взагалі не зазначена будь-яка причина для звільнення позивача зі служби за власним бажанням, тим більше, вагома чи істотна. Будь-які докази, що спростовують дану обставину або докази існування поважних причин для звільнення позивача, не здобуті і про їх існування суду не повідомлено.

За сукупністю наведеного, позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої частиною другою статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 та абзацом четвертим пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" №393 від 17.07.1992.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі, не здійснивши нарахування і виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Дії відповідачів в повній мірі відповідають визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 до задоволення не підлягають.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження у ході розгляду справи, то у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Підстави для застосування статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України - у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 33027) в позові до Департаменту поліції охорони Національної поліції України (Код , вул. Малопідвальна, 5, м.Київ, 01001), Управління поліції охорони в Рівненській області (Код , вул.Ст.Бандери, 58, м.Рівне, 33023) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із статтею 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 і постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 28 грудня 2018 року.

Суддя Друзенко Н.В.