Справа № 320/5241/18
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року № 320/5241/18

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лисенко В.І., за участі секретаря Приходько Н.І.,

за участю представників позивача - Пасацької В.В., Каплі О.М.,

представника відповідача - Загороднього С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України "Білоцерківське управління військово-будівельних робіт" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Державне підприємство Міністерства оборони України "Білоцерківське управління військово-будівельних робіт" з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просить скасувати податкові повідомлення - рішення від 05.07.2018 № та від 05.07.2018 №.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки складені з порушенням приписів норм статті 102 Податкового кодексу України, які регулюють строки визначення грошових зобов`язань платника податку, а саме - 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації, які були перевищені відповідачем.

Відповідач позов не визнав, свої заперечення висловив у письмовому відзиві, в якому зазначив, що позивачем було подано дві декларації з податку на прибуток за 2015 рік. Звітну декларацію подано 11.02.2016, звітну нову - 23.02.2016, а тому, термін проведення перевірки відповідно до чинного податкового законодавства, закінчується у 2019 році.

Ухвалою суду від 05.10.2018 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

У судове засідання, призначене на 18.12.2018, прибули представники позивача та представник відповідача. Під час судового засідання, представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, представник відповідача з позовом не погодився, у його задоволенні просив відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, згідно наказу Міністерства оборони України від 06.04.2018 №151, Державне підприємство Міністерства оборони України "Білоцерківське управління військово-будівельних робіт" припинено шляхом його реорганізації, а саме - приєднання до Державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації та будівництва" (а.с. 40).

У зв`язку із зазначеним, контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 16.02.2018, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 11.06.2018.

За результатами проведення перевірки посадовими особами відповідача складено акт від 20.06.2018 №508/10-36-14-11/32547185, яким встановлено порушення позивачем (а.с. 7-27):

1) пп. 134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено значення об`єкта оподаткування на суму 1502285 грн, в т.ч. за 2015 рік на суму 1502285 та занижено податок на прибуток на суму 270411 грн;

2) п.п. 57.1 (1).2 п.57.1(1) ст. 57 та ст. 137 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено частину прибутку, що підлягає сплаті до державного бюджету на загальну суму 184780 грн.

На підставі вказаного акта перевірки, відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення: від 05.07.2018 №, яким збільшено суму грошового зобов`яання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських операцій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань) на 184782,00 грн (а.с. 34) та від 05.07.2018 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності на 270411, 00 грн (а.с. 37).

Позивач, вважаючи, що перевірку, за наслідками якої прийнято вказані податкові повідомлення-рішення, проведено з порушенням норм статті 102 Податкового кодексу України, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Статтею 109 Податкового кодексу податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (п.111.2 ст.111 Кодексу).

Отже, Податковим кодексом визначено, що порушення законів з питань оподаткування, за яке настає фінансова відповідальність (у вигляді штрафів та/або пені), може вчинятись як платником податків, так і контролюючим органом, які діють через своїх посадових осіб. Порядок застосування такої фінансової відповідальності встановлюється Податковим кодексом України та іншими законами.

За приписами п.102.1 ст.102 Кодексу контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Слід зазначити, що вказана стаття Кодексу встановлює строки давності для визначення суми грошових зобов'язань контролюючим органом, стягнення податкового боргу, подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань та регулює порядок продовження граничних строків для подання податкової декларації, заяв про перегляд рішень контролюючих органів і заяв про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань.

Строк давності для визначення контролюючим органом суми грошових зобов'язань платника податків становить 1095 днів.

Таким чином, контролюючий орган має право нарахувати штрафні санкції за порушення строків сплати грошового зобов'язання в межах строку 1095 днів, а відлік строку давності у 1095 днів починається за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов'язань.

Норма пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України пов'язує відлік строку давності саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року (справа №820/3543/17) та від 10 травня 2018 року (справа №820/3544/17).

Відповідно до п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Судом встановлено, що позивачем було подано дві декларації з податку на прибуток за 2015 рік.

Із наявних у матеріалах справи декларацій № та №, з`ясовується, що вони були подані 23.02.2016 та 11.02.2016 відповідно (а.с. 59-64).

У судовому засіданні представники позивача факт подачі декларацій у вказані вище дати не заперечували.

Тобто, граничний термін проведення перевірки, згідно положень статті 102 Податкового кодексу України, закінчується тільки в 2019 році.

При цьому, оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення, прийняті 05.07.2017, тобто, в межах строку, визначеного нормами ПК України.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що податкові повідомлення-рішення від 05.07.2018 № та № прийняті контролюючим органом в межах строку, передбаченого статтею 102 Податкового кодексу, що підтверджується встановленими судом обставинами, наявними у матеріалах справи доказами та жодним чином не спростовано позивачем.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довів правомірність своїх рішень.

За таких обставин, позовні вимоги суд визнає такими, що не ґрунтуються на нормах права, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.

Дата складення і підписання повного тексту рішення- 26 грудня 2018 р.