Справа № 444/3337/18
Суддя: Ясиновський Р. Б.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 444/3337/18
Провадження № 2-а/444/83/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року Жовківський районний суд Львіської області в складі :

головуючого судді Ясиновський Р. Б.,

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовкві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) до управління патрульної поліції у Львівській області ДПП (місцезнаходження: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19), інспектора 2 бат. 4 роти УПП у Львівській області ДПП капітана поліції Федевич Івана Михайловича (адреса: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19) про скасування постанови серії ЕАВ № 647139 від 06.10.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача УПП у Львівській області ДПП, інспектора 2 бат. 4 роти УПП у Львівській області ДПП капітана поліції Федевич Івана Михайловича про скасування постанови серії ЕАВ № 647139 від 06.10.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він 06.10.2018 року близько 20 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «Volvo», модель «ХС90», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по дорозі Львівська обл. М-11 10 км 200 м., де був зупинений відповідачем.

Зазначає, що відповідач прямо на місці зупинки позивача (тобто на дорозі) виніс постанову, де зазначив, що він ніби то керував транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби всупереч п. 31.4 ПДР і наклав на нього згідно ч. 1 ст. 121 КУпАП штраф в розмірі 340,00 гривень.

Позивач ОСОБА_1 не погоджується з даною постановою з наступних підстав:

1. Він не порушував правил дорожнього руху, рухався згідно вимог ПДР.

2. Щодо місця розгляду справи:

В п. 2 оскаржуваної постанови відповідач зазначає місцем розгляду справи: Львівська обл. М-11 10 км 200 м. Таким чином, позивач вважає, що відповідач порушує норму Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26.05.2015 р. № 5-рп/2015. В аб. 1 п. 2.4 Рішення зазначається, що місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення є місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Отже, позивач вважає, що справа про адміністративне правопорушення мала б згідно законодавства розглядатися за адресою Управління патрульної поліції у м. Львові: м. Львів, вул. Перфецького, 19, а не на дорозі, де він був зупинений відповідачем.

3. В оскаржуваній постанові відсутні відомості про докази, які б підтверджували вчинення ним порушення правил дорожнього руху (нема даних технічних засобів фіксації, протоколу, показів свідків тощо).

Таким чином, вважає, що можна дійти висновку, що притягнення його до адміністративної відповідальності грунтується виключно на припущеннях відповідача.

4. Як вбачається із оскаржуваної постанови, датою її складання є 06.10.2018 р. На конверті, в якому позивачеві було надіслано постанову, стоїть печатка пошти з датою 10.10.2018 р., тобто вважає, що відповідач надіслав йому постанову на четвертий день з порушенням встановленого ч. 1 ст. 285 КУпАП строку. Позивач стверджує, що такими діями відповідач порушив положення чинного законодавства та його законні права та інтереси, оскільки нобгрунтовано і з порушенням порядку розгляду справи про адміністративні правопорушення наклав на нього штраф за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв.

На підставі вищенаведеного позивач просить визнати протиправною і скасувати постанову серії ЕАВ № 647139 від 06.10.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закрити справу.

Позивач в судове засідання повторно не з"явився, однак подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, а також відповідь на відзив, в якій свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та зазначив, що вважає відзив відповідачів необгрунтованим, а наведені аргументи недостатніми для відмови у задоволенні його позову.

Відповідачі в судове засідання повторно не з"явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Однак представник відповідача УПП у Львівській області ДПП надіслав на адресу суду відзив на позовну заву від 30.10.2018 року, відеозапис події на 1 оптичному диску, а також заперечення від 11.12.2018 року. Заперечують проти задоволення позовної заяви, просять залишити позовну заяву без задоволення, а постанову без змін.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 205 КАСУ, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

З копії постанови серії ЕАВ № 647139 від 06.10.2018р., копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.3), вбачається, що позивача притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., у зв'язку із скоєнням правопорушення, яке виразилось в тому, що останній 06.10.2018 року о 19:56:29 год. на автодорозі М-11 10 км. 200 м. керував з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив вимоги п. 31.4.3 «в» ПДР України.

За правилами ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо твердження позивача про те, що він не порушував ПДР і рухався згідно вимог ПДР.

06.10.2018 р. о 19:56 год. на автодорозі М-11, 10 км 200 м, патрульні поліцейські зупинили транспортний засіб «Volvo ХС90», номерний знак НОМЕР_2, який рухався з несправною лівою фарою в режимі ближнього світла, чим порушував пп. 31.4.3. «в» ПДР. Вказане підтверджується наданим суду відеозаписом події /а.с. 32/, знятим відео-реєстраторами патрульної поліції на підставі ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію».

На записі зафіксовано як поліцейський Федевич І.М. повідомив причину зупинки, із чим позивач погодився. Позивач пояснив, шо вже на протязі двох тижнів їздить із цією несправністю та просив обмежитись усним зауваженням, враховуючи пом"якшуючі обставини.

Оскільки факт керування транспортним засобом, на якому в момент зупинки не горіла ліва фара ближнього світла позивачем визнається, доводи останнього про непорушення ним ПДР суд відкидає.

Тобто ОСОБА_1 на місці зупинки визнав той факт, що ним порушено ПДР.

Позивач у своїй відповіді на відзив зазначає, що відповідно до положень ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), а в постанові серії ЕАВ № 647139 немає жодних відомостей про технічний засіб, яким здійснювалась відео фіксація події, а також зазначає, що можна зробити висновок про недопустимість цього доказу, як такого, що отриманий з порушенням встановленого законом порядку.

Суд не бере таке твердження до уваги, оскільки у постанові зазначено, що така винесена по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. У змісті самої постанови, зразок якої затверджений Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі відсутня графа для заповнення даних про технічний засіб, за допомогою якого виявлено та зафіксовано порушення правил дорожнього руху.

Вказане свідчить, що постанова винесена на основі безпосереднього (особистого) виявлення патрульним поліцейським порушення позивачем правил дорожнього руху в процесі несення служби в режимі цілодобового патрулювання. Наявний відеозапис знятий поліцейським на підставі ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якої поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із пп. 31.4.3 "в" ПДР, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: зовнішні світлові прилади: не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Згідно п. 2.3. ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний, зокрема, a)перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; є) не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам.

Пунктами першим та другим частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Патрульний поліцейський Федевич І.М. повідомив позивача про причину зупинки, на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» перевірив у нього наявність документів, передбачених п. 2.1. ПДР. Після цього поліцейський провів розгляд справи у відповідності до правил, визначених ст.ст. 278, 279, 280 КУпАП, за наслідками чого виніс постанову, якою визнав позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121 цього Кодексу. Цією частиною статті, зокрема, передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

Щодо твердження позивача, що справа про адміністративне правопорушення мала б згідно законодавства розглядатися за адресою Управління патрульної поліції у м. Львові: м. Львів, вул. Перфецького, 19, а не на дорозі, де вінбув зупинений відповідачем.

З копії постанови серії ЕАВ № 647139 від 06.10.2018 р. вбачається, що місцем розгляду справи є Львівська дорога М-11 10 км. 200 м.

Із частин 2, 4 статті 258 КУпАП випливає, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами)на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Конституційний Суд України в п. 2.3 рішення № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р. зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Суд вважає, що не може в даному випадку вважатись порушенням процедури притягнення до адміністративної відповідальності факт винесення постанови безпосередньо на місці вчинення правопорушення.

Зокрема, в п. 2.4 мотивувальної частини рішення № 5-рп/2015 від 26.05.2015р. Конституційний Суд України на основі аналізу положень глави 22 КУпАП в системному зв'язку з положеннями його глави 17 зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

В свою чергу, як уже зазначалось вище, відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, де міститься проаналізоване Конституційним Судом України словосполучення «на місці вчинення правопорушення», протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

А від так в даному випадку розгляд справи проведено "на місці вчинення правопорушення" у порядку скороченого провадження.

В свою чергу, скорочене провадження у таких справах передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Таким чином, оскільки за ч. 1 ст. 121 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається, а стягнення відповідно до ст. 258 КУпАП накладається на місці вчинення правопорушення, позивач помилково вважає, що справа підлягала розгляду за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Щодо твердження позивача, що в постанові відсутні відомості про докази, які б підтверджували вчинення ним порушення правил дорожнього руху (нема даних технічних засобів фіксації, протоколу, показів свідків тощо).

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вже зазначалося вище, зразок оскаржуваної постанови є затверджений Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, від так, в такій не зазначаються відомості про докази, які б підтверджували вчинення ним порушення правил дорожнього руху (дані технічних засобів фіксації, протокол, покази свідків тощо), на що звертає увагу позивач.

Крім цього, в матеріалах справи знаходить відеозапис місця події, який підтверджує факт вчинення позивачем правопорушення.

Також необхідно зазначити, що в даному випадку, відповідно до ст. 258 КУпАП, протокол не складається.

Щодо твердження позивача про надіслання йому постанови на четвертий день з порушенням встановленого ч. 1 ст. 285 КУпАП строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Датою складання поставнови про накладення адмністративного стягнення є 06.10.2018 року 20.05 год. (субота). Відповідачем було надіслано постанову позивачеві 10.10.2018 року, що вбачається із печатки Укрпошти.

Разом з тим, вищевказане твердження позивача не свідчить про протиправність самої постанови, а тому не може бути підставою для її скасування.

Тому, суд відкидає доводи позивача про визнання протиправною і скасування постанови з цих підстав.

Крім цього, необхідно зазначити, що з поставнови, а саме з графи "Підпис особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, запис про відмову від підпису або отримання копії постанови" вбачається, що ОСОБА_1 від підпису відмовився.

З огляду на викладене, позивач помилково вважає, що постанова є протиправною і підлягає скасуванню. Діючи в межах та у спосіб, визначених чинним законодавством, після виявлення правопорушення, інспектор правомірно виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, з врахуванням вимог як матеріального так і процесуального права, внаслідок чого, правові підстави для скасування такої постанови відсутні.

Будь-яких інших порушень процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності судом не встановлено, і тому, в задоволенні позову належить відмовити.

Що ж стосується доводів позивача на відеозаписі події про те, що працівник поліції повинен був обмежитись усним зауваженням, то на думку суду такі є спробою позивача уникнути відповідальності, так як він знав про несправність світлових приборів в автомобілі вже протягом двох тижнів.

За таких обставин, накладене на позивача стягнення у виді штрафу відповідає характеру вчиненого та є достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети, за якою адміністративне стягнення застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Керуючись ст. ст. 7-11, 14, 241-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) до управління патрульної поліції у Львівській області ДПП (місцезнаходження: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19), інспектора 2 бат. 4 роти УПП у Львівській області ДПП капітана поліції Федевич Івана Михайловича (адреса: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19) про скасування постанови серії ЕАВ № 647139 від 06.10.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 295 КАС України). Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень КАС України.

За умовами ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст повного рішення складено 29.12.2018 року.

Суддя Р. Б. Ясиновський