Справа № 0540/6019/18-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року справа №0540/6019/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Ястребової Л.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 р. у справі № 0540/6019/18-а (головуючий І інстанції Голуб В.А.) за позовом Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області до Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання неправомірною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню (ВП № 56661001) від 23.06.2018 року,-

ВСТАНОВИВ :

Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в якому з урахуванням уточнень просило: визнати неправомірною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню (ВП № 56661001) від 23.06.2018 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року в задоволені позовних вимог відмовлено (а.с.63-65).

Позивач, не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати у зв'язку з невідповідністю висновків рішення суду обставинам справи, та прийняти нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги зазначено, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів, є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум. У Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області була відсутня можливість негайної виплати разовим дорученням заборгованості за судовим рішенням у квітні 2018 року. Виплата заборгованість за рішенням суду була здійсненна у червні 2018 року. Управління здійснило виконання постанови суду добровільно, тобто державним виконавцем не здійснювались по відношенню до управління примусові дії по виконанню рішення суду (а.с.69-72).

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2019 року задоволено заяву Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про заміну сторони, замінено в адміністративній справі № 0540/6019/18-а первинного позивача - Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області на Маріупольське об'єднане управлінням Пенсійного фонду України Донецької області.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2017 року у справі № 265/6734/17 задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, а саме: визнано протиправними дії Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області щодо припинення з 01 квітня 2017 року виплати пенсії за віком ОСОБА_2; зобов'язано Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 квітня 2017 року у раніше призначеному розмірі.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.03.2018 року залишено без задоволення апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області та залишено без змін постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2017 року у справі № 265/6734/17.

22 травня 2018 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області виданий виконавчий лист № 265/6734/17, яким зобов'язано Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 квітня 2017 року у раніше призначеному розмірі.

24 травня 2018 року на адресу відповідача надійшла заява ОСОБА_2 про прийняття виконавчого листа по справі № 265/6734/17.

24 травня 2018 року заступником начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесена постанова (ВП № 56472104) про відкриття виконавчого провадження. У вищевказаній постанові зазначено, що боржнику - Лівобережному об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області, необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Також, згідно п. 3 зазначеної постанови стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 14 892, 00 грн. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон №1404) (а.с.44).

13 червня 2018 року відповідачем отримано лист в.о. начальника Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 21/19 від 08.06.2018 року, в якому зазначено, що управлінням частково виконано в рішення суду, а саме розпорядженням управління від 20.04.2018 року, на виконання рішення суду, з 01.04.2017 позивачу поновлено нарахування пенсії, але виплата пенсії буде проведена в червні 2018 року (а.с.10-11).

23 червня 2018 року заступником начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесена постанова (ВП № 56472104) про закінчення виконавчого провадження, якою на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону № 1404 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 265/6734/17, виданого 22.05.2018 Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області, виконавчий лист повернути до суду, як виконаний, оскільки, боржником нараховано та виплачено пенсію в повному обсязі, згідно повідомлення Лівобережного об'єднаного управлінню Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області та заяви ОСОБА_2 (а.с.39).

23 червня 2018 року заступником начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 14 892, 00 грн. (ВП № 56472104) (а.с.39-а).

Постановою заступника начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 23.06.2018 року на підставі вищевказаної постанови (ВП № 56472104) про стягнення виконавчого збору 23.06.2018 року відкрито виконавче провадження (ВП № 56661001) (а.с.38).

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволені позовних вимог, виходив із того, що рішення суду в повному обсязі виконано після відкриття виконавчого провадження, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору належить до виду відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження» №1404 та Інструкцією з організації примусового виконання рішень (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Згідно частин 5 - 6 статті 26 Закону №1404, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

6. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 27 Закону №1404, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до частини 5 статті 27 Закону № 1404, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України"Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

За частиною 9 статті 27 Закону № 1404, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частина 4 статті 42 Закону № 1404 передбачає, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція №512/5), визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.8 Розділу III «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Інструкції № 512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником до відкриття виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 Закону), 11, 14, 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Пункт 7 Розділу ІХ «Виконання рішень немайнового характеру» Інструкції № 512/5 визначає, що при виконанні рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, у разі якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках, виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. Після завершення виконавчого провадження з виконання рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, якщо виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основна винагорода приватного виконавця та штрафи не стягнуто, виконавець відкриває виконавчі провадження за відповідними постановами та вживає заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом, шляхом звернення стягнення на кошти та інше належне боржнику майно.

Аналізуючи зазначені положення Закону № 1404-VIII та Інструкції № 512/5, в аспекті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов'язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Судове рішення, за яким розпочато примусове виконання, зі змісту його резолютивної частини, є зобов'язального характеру, тобто визначений судом спосіб захисту порушеного права не є тотожним такому способу захисту порушеного права, як «стягнення» визначеної судом суми за певним видом платежу, зокрема періодичного, яким є пенсія. Відповідно, підстав для того, щоб при відкритті виконавчого провадження не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору (відповідно до пункту 1 частини п'ятої статті 27 Закону № 1404-VIII) у цьому випадку немає.

Незважаючи на те, що боржником є управління Пенсійного фонду України, тобто державний орган, вказаний виконавчий лист містить вимогу щодо зобов'язання вчинити певні дії, а не стягнення.

Тому виконання вказаного виконавчого листа здійснюється у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження є обов'язком державного виконавця.

Матеріали справи свідчать, що позивач заявою після відкриття виконавчого провадження повідомив відповідача про добровільне виконання судового рішення в частині перерахунку, та надав підтверджуючи документ, а саме розпорядження. Суд зазначає, що розпорядження позивача підтверджує лише факт здійснення перерахунку пенсії та визначення суми доплати, фактична виплата яких відбулась після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Виплати сум здійсненні вже після відкриття виконавчого провадження. Тобто, боржником добровільно частково виконано рішення суду до відкриття виконавчого провадження та не виконано рішення суду у частині виплати стягувачу нарахованих пенсійних виплат.

Стаття 26 Закону 1404, яка визначає порядок початку примусового виконання рішення, не зобов'язує державного виконавця перевіряти при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, з яких підстав не було в добровільному порядку виконано рішення суду.

Зважаючи на викладене, відсутні підстави стверджувати, що позивач у повній мірі виконав рішення суду до відкриття виконавчого провадження.

Отже, на дату відкриття виконавчого провадження у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору, у постанові про відкриття виконавчого провадження, та відповідно, приймати постанову про стягнення виконавчого збору

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений в постанові від 12 грудня 2018 року справа №703/1115/17 (провадження №К/9901/20317/18), від 29 листопада 2018 року справа №750/1315/17 (провадження №К/9901/34425/18).

Зважаючи на вищенаведене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний виконавець діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому, вимога позивача є безпідставною.

Суд не приймає посилання апелянта в апеляційній скарзі на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року по справі №805/4501/18-а та постанову Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 лютого 2018 року по справі № 910/1587/13, оскільки зазначені постанови стосуються інших, неподібних, правовідносин ніж ті, що є предметом спору по даній справі.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Керуючись статями 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Маріупольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 р. у справі № 0540/6019/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 р. у справі № 0540/6019/18-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 09 січня 2019 року.

Суддя-доповідач Е.Г.Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова