Справа № 826/1469/18
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2019-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 січня 2019 року № 826/1469/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед баскетбол Інвестментс"

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними дій, скасування вимог та зобов"язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Баскетбол Інвестментс" звернулося до суду з позовом про визнання протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо нарахування суми недоїмки, штрафу, пені з оплати єдиного соціального внеску за період з вересня 2013 року по січень 2018 року, про скасування вимог Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53237-17 від 12 січня 2018 року, № Ю-53237-7 від 4 грудня 2017 року, № Ю-53237-17 від 9 листопада 2017 року та про приведення у відповідність "Кабінет платника податку", а саме: видалити запис про рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 3 липня 2017 року № , яке скасоване рішенням Державної фіскальної служби України № 17459/6/99-99-11-02-02-25 від 9 серпня 2017 року.

В обгрунтування наведених вимог позивач посилається на Бюджетний кодекс України, Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджену наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, Положення про єдиний казначейський рахунок, затверджене наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 № 122, та зазначає про протиправність вимог ГУ ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53237-17 від 12 січня 2018 року, № Ю-53237-7 від 4 грудня 2017 року, № Ю-53237-17 від 9 листопада 2017 року, оскільки своєчасно та в повному обсязі сплачував єдиний соціальний внесок і заборгованість з його сплати відсутня.

Позивач також указує, що 26.11.2013 змінив своє місцезнаходження зі Святошинського району м. Києва на Шевченківський район м. Києва. Здійснені ним 26.11.2013 та 05.12.2013 оплати єдиного соціального внеску за листопад 2013 року на рахунок ДПІ у Святошинському районі, тобто за минулим місцезнаходженням, а не за зареєстрованим, не вплинули на обставини зарахування внеску та виконання обов'язку щодо сплати єдиного соціального внеску своєчасно та в повному обсязі, а також не свідчить про наявність порушень з боку позивача, як платника такого внеску. В подальшому (після листопада 2013 року) позивач здійснював оплату за реквізитами ДПІ у Шевченківському районі м. Києва і жодних питань з приводу сплати єдиного соціального внеску у контролюючого органу не виникало.

Крім того, як стверджує позивач, після зміни місцезнаходження на його адресу від ДПІ у Шевченківському районі м. Києва надійшла вимога від 01.10.2014 № Ю-2180825 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску в сумі 106 242,77 грн. На підставі наданих позивачем підтверджуючих документів податковий орган зняв питання про будь-яку недоїмку по сплаті єдиного внеску. У подальшому після чергової реорганізації податкових органів на його адресу знову почали надходити вимоги про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску.

Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 23.02.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 21.11.2018 заяву ТОВ «Юнайтед баскетбол інвестментс» про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив також скасувати вимоги ГУ ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 02.02.2018, від 05.03.2018, від 13.04.2018, від 03.05.2018 і від 04.06.2018 № Ю-53237-17, повернуто заявникові.

Ухвалою суду від 21.11.2018 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Юнайтед баскетбол інвестментс» про забезпечення позову.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням ГУ ДФС у м. Києві про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 03.07.2017 № на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» до ТОВ «Юнайтед баскетбол інвестментс» застосовано штраф у розмірі 97 043,05 грн. (10% до 01.01.2015) за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 22.10.2013 до 31.12.2014; штраф у розмірі 63,42 грн. (20% з 01.01.2015) за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 27.01.2015 до 27.01.2017 та нараховано пеню у розмірі 28 488,21 грн., а разом - 125 594,68 грн.

Крім того, ГУ ДФС у м. Києві надіслало на адресу ТОВ «Юнайтед баскетбол інвестментс» вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.08.2017 № Ю-53237-17, якою позивача зобов'язано сплатити суму боргу, який станом на 31.07.2017 становить 122 100,35 грн. (недоїмка - 1 483,49 грн., штраф - 92 128,65 грн., пеня 28 488,21 грн.).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням та вимогою, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України).

Рішенням ДФС України від 09.08.2017 № 17459/6/99-99-11-02-02-25 скасовано та визнано відкликаним з дня прийняття рішення ГУ ДФС у м. Києві про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 03.07.2017 № та зобов'язано ГУ ДФС у м. Києві винести та направити нове рішення з урахуванням вказівок та згідно з вимогами чинного законодавства.

Зокрема, скасовуючи дане рішення, ДФС України вказала, що воно винесено з порушенням пункту 2 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2016 № 393, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.04.2016 за № 609/28739), а саме: невірно визначений початковий період застосування штрафної санкції та пені за жовтень 2015 року, в рішенні зазначено з 27.01.2015, в той час як недоїмка виникла з 21.11.2015 та фактично погашена 27.11.2015. Водночас ДФС України повідомила, що дане порушення не скасовує суму штрафної санкції та пені по суті.

Рішенням ДФС України від 18.09.2017 № 20674/6/99-99-11-02-02-25 скасовано та визнано відкликаною з дня прийняття вимогу ГУ ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 02.08.2017 № Ю-53237-17 та зобов'язано ГУ ДФС у м. Києві сформувати та направити нову вимогу з урахуванням вказівок та згідно з вимогами чинного законодавства.

Так, скасовуючи дану вимогу, ДФС України встановила, що, згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів, загальна сума заборгованості скаржника станом на 31.07.2017 становила 122 100,35 грн. (недоїмка - 1 483,49 грн., штраф - 92 128,65 грн, пеня 28 488,21 грн.). Однак штрафну санкцію та пеню передчасно занесено до облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів, оскільки рішення ГУ ДФС у м. Києві про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 03.07.2017 № оскаржено платником в адміністративному порядку. На дату формування оскаржуваної вимоги від 02.08.2017 скарга ТОВ «Юнайтед баскетбол інвестментс» на рішення ГУ ДФС у м. Києві від 03.07.2017 № знаходилася на розгляді ДФС України.

Таким чином, вимога ГУ ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 02.08.2017 № Ю-53237-17 в частині нарахованих штрафних санкцій у сумі 92 128,65 грн. та пені у сумі 28 488,21 грн. підлягає скасуванню, оскільки згідно з абзацом 3 частини 14 статті 25 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення вищим органом доходів і зборів або судом рішення у справі.

Дані вказівки ДФС України, які містились у її рішеннях, при вирішенні питання щодо сплати заборгованості по єдиному внеску ГУ ДФС у м. Києві враховані та виконані не були.

У подальшому вимогою ГУ ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53237-17 від 09.11.2017 позивача зобов'язано сплатити суму боргу (станом на 31.10.2017) у розмірі 118 071,70 грн., у тому числі: 5 938,33 грн. недоїмки, 83 645,16 грн. штрафу та 28 488, 21 грн. пені.

Вимогою ГУ ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53237-17 від 04.12.2017 позивача зобов'язано сплатити суму боргу (станом на 30.11.2017) у розмірі 117559,56 грн, у тому числі: 7 426,19 грн. недоїмки, 81 645,16 грн. штрафу та 28 488,21 грн. пені.

Вимогою ГУ ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53237-17 від 12.01.2018 позивача зобов'язано сплатити суму боргу (станом на 31.12.2017) у розмірі 115551,52 грн, у тому числі: 8 914,05 грн. недоїмки, 78 149,26 грн. штрафу та 28 488,21 грн. пені.

Під час розгляду справи судом встановлено наступне.

24.09.2013 ТОВ «Юнайтед баскетбол інвестментс» згідно із платіжним дорученням № 228 здійснило оплату єдиного соціального внеску із авансу за вересень 2013 року у сумі 42 739,74 грн. на рахунок управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва.

Згідно з платіжним дорученням № 228 від 04.10.2013 ТОВ «Юнайтед баскетбол інвестментс» здійснило оплату єдиного соціального внеску із заробітної плати за вересень 2013 року у сумі 34 541,71 грн. на рахунок ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Платіжним дорученням № 265 від 24.10.2013 позивач здійснив оплату єдиного соціального внеску із авансу за жовтень 2013 року у сумі 47 422,78 грн. на рахунок ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

06.11.2013 ТОВ «Юнайтед баскетбол інвестментс» згідно із платіжним дорученням № 301 здійснило оплату єдиного соціального внеску із заробітної плати за жовтень 2013 року у сумі 39 088,31 грн. на рахунок ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Згідно з платіжним дорученням № 361 від 25.11.2013 ТОВ «Юнайтед баскетбол інвестментс» здійснило оплату єдиного соціального внеску із авансу за листопад 2013 року у сумі 53 403,64 грн. на рахунок ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Платіжним дорученням № 401 від 05.12.2013 позивач здійснив оплату єдиного соціального внеску із заробітної плати за листопад 2013 року у сумі 45 088,43 грн. на рахунок ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

13.12.2013 ТОВ «Юнайтед баскетбол інвестментс» згідно із платіжним дорученням № 422 здійснило оплату єдиного соціального внеску із заробітної плати за листопад 2013 року у сумі 10,00 грн. на рахунок ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Згідно з платіжним дорученням № 472 від 24.12.2013 ТОВ «Юнайтед баскетбол інвестментс» здійснило оплату єдиного соціального внеску із заробітної плати за грудень 2013 року у сумі 209 285,00 грн. на рахунок ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Всі подальші оплати єдиного соціального внеску із авансових платежів та заробітної плати працівників товариства здійснювались позивачем на рахунок ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Крім того, в указаний та наступні періоди ТОВ «Юнайтед баскетбол інвестментс» направляло щомісячні електронні звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне до органів доходів і зборів.

Разом із тим, суд позбавлений можливості встановити факт оплати позивачем єдиного соціального внеску у повному чи неповному обсязі під час зміни ним місцезнаходження зі Святошинського району м. Києва на Шевченківський район м. Києва у листопаді 2013 року, що в подальшому призвело до надсилання на адресу платника неодноразових вимог про сплату боргу (недоїмки).

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Підпунктом 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI передбачено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з частиною п'ятою статті 9 Закону № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується у іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (частина сьома статті 9 Закону № 2464-VI)

Частина восьма статті 9 Закону № 2464-VI встановлює, що єдиний внесок сплачується за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті першому частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Статтею 6 Закону № 2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок.

Частиною десятою статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Відповідно до частини одинадцятої статті 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 25 Закону № 2464-VI рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Так, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (частина десята статті 25 Закону № 2464-VI ).

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449).

Безпосередньо порядок стягнення заборгованості з платників єдиного внеску, формування, оформлення та надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску передбачений розділом VI згаданої вище Інструкції № 449.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Зокрема, у випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов'язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

У відповідності до пунктів 1, 2 розділу VII «Фінансові санкції» Інструкції № 449 за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» до платників, визначених підпунктами 1- 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції у таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум; за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Пункт 4 розділу VII Інструкції № 449 передбачає, що факти порушень законодавства, крім тих, що є предметом акта документальної перевірки, та тих, що зазначені у підпункті 2 пункту 2 цього розділу, посадова особа органу доходів і зборів оформляє актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів. Такий акт про порушення надсилається (вручається) платнику разом із рішенням про застосування штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 5 розділу VII Інструкції № 449 на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Документами, які є підставою для нарахування пені, є: документи, що підтверджують суму єдиного внеску та строк її сплати, - звіт платника щодо нарахування єдиного внеску (з додатним значенням); вимога про донараховані суми єдиного внеску за актами документальних перевірок або повідомленням-розрахунком; рішення суду. У свою чергу, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум, а починаючи з 01.01.2015 - 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Таким чином, у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на платників єдиного внеску накладається штраф, розрахунок якого здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня; при цьому факти порушень законодавства щодо несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, оформлюються актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, відповідач, крім відзиву на позовну заяву, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що ТОВ «Юнайтед баскетбол інвестментс» допустило порушення законодавства щодо несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, зокрема відповідного акта, в якому викладено зміст порушення, та відповідних даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а також доказів дотримання процедури узгодження вимоги між платником єдиного внеску та органом доході і зборів.

Відсутність у справі належних доказів на підтвердження вчиненого порушення, позбавляє можливості встановити факт несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) ТОВ «Юнайтед баскетбол інвестментс» єдиного внеску, звітний період, за який допущено порушення, та відповідні не сплачені (несвоєчасно сплачені) суми єдиного соціального внеску.

З огляду на наведене та враховуючи вимоги законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що вимоги відповідача від 09.11.2017, 04.12.2017 і 12.01.2018 щодо зобов'язання платника єдиного внеску сплатити різні суми боргу (недоїмки) та штрафних санкцій без належного документального та правового обгрунтування призвели до порушення законних прав та інтересів позивача.

Водночас, при вирішенні питання про щодо наявності підстав для задоволення позову суд звертає увагу на таке.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується учасниками справи, на час вирішення справи по суті обставини, які зумовили звернення позивача до суду з позовом, а саме: неузгодженість вимог суб'єкта владних повноважень від 09.11.2017, 04.12.2017 і 12.01.2018 щодо зобов'язання платника єдиного внеску сплатити різні суми боргу (недоїмки), та штрафних санкцій, відповідачем не усунуті.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства, у відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожній особі гарантовано право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч.2 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Наведені положення процесуального законодавства засвідчують, що при обранні способу захисту порушеного права позивачу необхідно враховувати, що такі вимоги не можуть мати формальний (декларативний) характер, оскільки вимоги про визнання протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень мають бути поєднані з вимогами про зобов'язання відповідача вчинити дії, спрямовані на відновлення права позивача, порушення якого спричинено такою бездіяльністю. Аналогічні умови за цим Кодексом застосовуються і до вимог про визнання протиправними дій відповідача, які мають бути поєднані із вимогою зобов'язати суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій.

Тобто, необхідною умовою для вжиття судом відповідних заходів з метою відновлення порушеного права, є існування порушеного права на момент прийняття судом відповідного рішення. При цьому, оцінка обставин (умов), за яких відбулось таке порушення прав позивача, а саме, дотримання суб'єктом владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчинює дії чи допускає бездіяльності, вимог чинного законодавства за критеріями, які зазначені у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється судом саме у мотивувальній частині судового рішення.

В частині 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства також закріплено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За правилами частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

При цьому, суд перевіряє законність рішення суб'єкта владних повноважень і надає йому оцінку лише в межах, визначених частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та з дотриманням принципів адміністративного судочинства, встановлених частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На думку суду, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування правомірності своїх вимог про сплату боргу (недоїмки) з урахуванням правил, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положення чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині скасування вимог ГУ ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53237-17 від 12 січня 2018 року, № Ю-53237-7 від 4 грудня 2017 року, №Ю-53237-17 від 9 листопада 2017 року.

Проте, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій ГУ ДФС у м. Києві щодо нарахування позивачу суми недоїмки, штрафу, пені з оплати єдиного соціального внеску за період із вересня 2013 року до січня 2018 року та приведення у відповідність «Кабінету платника податку», а саме: видалення запису про рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 3 липня 2017 року № , яке скасоване рішенням Державної фіскальної служби України №17459/6/99-99-11-02-02-25 від 9 серпня 2017 року, оскільки питання нарахування боргу по сплаті єдиного внеску (недоїмки, штрафу і пені), визначення його розміру та періодів застосування фінансових санкцій остаточно не вирішені та, відповідно до приписів Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», є дискреційними повноваженнями органу доходів і зборів та може знайти своє вирішення виключно у разі підтвердження належними доказами фактів наявності чи відсутності порушення.

Рішеннями ДФС України від 09.08.2017 і від 18.09.2017, якими скасовано рішення ГУ ДФС у м. Києві від 03.07.2017 та вимогу ГУ ДФС у м. Києві від 02.08.2017, беззаперечно не встановлено відсутність у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску. У них містяться лише вказівки органу нижчої ланки встановити наявність чи відсутність у платника єдиного внеску недоїмки, правильно визначити періоди застосування штрафних санкцій та їх розміри.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач сплатив судовий збір у загальній сумі 8 791 грн. 75 коп. за три вимоги майнового характеру та дві вимоги немайнового характеру. Оскільки три вимоги майнового характеру задоволено, то із ГУ ДФС у м. Києві на користь ТОВ «Юнайтед баскетбол інвестментс» підлягає стягненню 5 267 грн. 75 коп. (8 791,75-(1762,00х2)=5 267,75) судового збору.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед баскетбол інвестментс» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 12, офіс 615, ) задовольнити частково.

2. Скасувати вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ю-53237-17 від 12 січня 2018 року, № Ю-53237-7 від 4 грудня 2017 року, № Ю-53237-17 від 9 листопада 2017 року.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед баскетбол інвестментс» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 12, офіс 615, ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 5 267 грн. 75 коп. (п'ять тисяч двісті шістдесят сім гривень 75 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Бояринцева