Справа № 826/1867/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1867/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кузьменка В.В.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2018 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Офіс ВПП, відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.11.2017 № , від 13.11.2017 № , від 13.11.2017 № , від 13.11.2017 № , від 30.01.2018 № і від 30.01.2018 № .

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю висновків акта Офісу ВПП від 26.10.2017 №3618/28-10-43-02/33908322 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2016», які покладені в основу оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 13.11.2017 № , від 13.11.2017 № , від 13.11.2017 № , від 13.11.2017 № , від 30.01.2018 № і від 30.01.2018 № .

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову з мотивів неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за той самий період, був складений акт Офісу ВПП від 26.10.2017 №3618/28-10-43-02/33908322.

Згідно висновків цього акта перевірки встановлено заниження позивачем податку на прибуток за перевіряємий період на загальну суму 9 152 264,11 грн., в т.ч.: завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування за 2015 рік на суму 31 155500, 34 грн., завищення податку на дохід за договором страхування за 2015 рік на суму 6 597 247, 54 грн., завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування за 2016 рік на суму 41 939 815,00 грн., заниження податку на прибуток за 2016 рік на суму 15 749 511,65 грн., - внаслідок порушення ним пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 13, п. 136.1, пп. 136.2.1 п. 136.2 ст. 136 з урахуванням пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, пп.20.1.44 п. 20.1 ст. 20, п. 44.1 п. 44.2 ст. 44, пп. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140, пп. 141.1.1 пп. 141.1.2 пп. 141.1.4 п. 141.1 ст. 141 Податкового кодексу України.

Також, в акті перевірки зафіксовано, що в порушення вимог пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 і п. 161 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з урахуванням п. 164.1 та п. 164.3 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп.168.1.1 п. 168.1 ст.168, абз. «а» п. 171.2 ст. 171, абз. «а» п.176.2 ст. 176 цього Кодексу, мало місце не нарахування, не утримання та не сплата позивачем до бюджету за перевіряємий період податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 6 076 348,11 грн. та військового збору із суми інших доходів, сплачених на користь фізичних осіб, всього на загальну суму 506 362,34 грн.

Наведені висновки акта перевірки мотивовані наступним:

1) в ході проведеної перевірки встановлено, що між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (як страховиком) і ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» (як страховим агентом) був укладений договір про надання страхових агентських послуг від 05.01.2011 № 0501-11 (далі - договір № 0501-11).

Перевіркою встановлено, що на виконання умов договору № 0501-11, протягом 2015 - 2016 років ТОВ«САВ-Дістрибьюшн» перерахувало на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» грошові кошти у вигляді страхових платежів на загальну суму 523 811 188,62 грн.

Поряд з цим, перевіркою встановлено укладання ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» в якості страхового агента від імені позивача типових комплексних договорів добровільного страхування майна та фінансового ризику (програма страхування «МастерСервіс»). Предметом таких договорів були майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим майном (страхування майна) та, зокрема, ризик завдання матеріального збитку внаслідок непередбачених фінансових витрат, що можуть виникнути в результаті поломки застрахованого майна. Строк дії типових договорів починається з дня, наступного за днем сплати страхового платежу. Датою сплати страхового платежу відповідає даті сплати товарного чеку, зазначеного в істотних умовах типових комплексних договорів добровільного страхування майна та фінансового ризику (програма страхування «МастерСервіс»). Укладання типових договорів страхування здійснювалося позивачем за посередництвом ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» із клієнтами - покупцями товару роздрібній мережі зазначеного суб'єкта господарювання (ТМ «Фокстрот»).

В якості прикладу перевіряючими був проаналізований, як типовий за своїм змістом, комплексний договір добровільного страхування майна та фінансового ризику від 29.03.2016 № +5, укладений між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та фізичною особою ОСОБА_4 за посередництвом страхового агента - ТОВ «САВ-Дістрибьюшн». З тексту останнього перевіряючі з'ясували наступне: ціна виробу (товару) становить 9 999,90 грн.; загальна страхова сума склала 9 999,90 грн.; загальний страховий тариф 11,99%; страховий платіж за зазначеним договором дорівнював 1199 грн.

Водночас, відповідно до фіскального чеку від 29.03.2016 № 61-12104699 страхувальником (клієнтом) сплачено грошових коштів за придбання товару, що було предметом договору страхування кошти у сумі 9 999,90 грн. На думку контролюючого органу, за змістом цих документів страхувальником (клієнтом) була сплачена повна вартість придбаного ним товару у сумі 9 999,90 грн., проте не сплачено страховий платіж на користь ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» (що діє в якості агента).

Також за змістом листа ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» від 12.06.2017 №1206-01, наданого у відповідь на письмовий запит контролюючого органу від 26.05.2017 №28962/10/28-10-43-03-21, відхилення між купівельною вартістю (ціною) застрахованого майна, яка відображена у фіскальних чеках на придбання товару та страховою сумою, що відображає вартість товару в цілях застосування для визначення можливого страхового ризику, можливе і пояснюється необхідністю надання споживачу за його вимогою повного захисту щодо застрахованого майна».

У зв'язку з цим контролюючий орган дійшов висновків, що: страховий агент (ТОВ «САВ-Дістрибьюшн») не перераховувало страховій компанії (ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») страхові платежі, що унеможливлює набрання чинності договором страхування; кошти перераховані на користь позивача були частиною (компенсації) вартості товару, а тому не відповідають поняттю страхового платежу згідно норм Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР; укладання договорів страхування із позивачем (у т. ч. за програмою страхування «МастерСервіс»), із включенням до вартості придбання предмету страхування (майна) суми страхового платежу, було обов'язковою передумовою при реалізації такого правочину. що суперечить вимогам ст. 6 Закону України «Про страхування».

Крім того, під час перевірки встановлено, що відповідно до наданих до перевірки регістрів бухгалтерського обліку загальна сума платежів отриманих позивачем від страхового агента ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» за укладені договори страхування в рамках програми страхування «МастерСервіс» протягом 2015 - 2016 років склала суму 483 129 865,55 грн.

Відповідно до наданих до перевірки первинних документів та даних бухгалтерського обліку перевіркою також встановлено:

- нарахування ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» протягом 2015 - 2016 років агентської винагороди на користь ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» за наданні послуги, визначених договором № 0501-11, всього у сумі 25 991 118,18 грн. Такі платежі були враховані страховою компанією при визначені фінансового результату у частині віднесення до складу витрат, що знайшло своє відображення за рахунком бухгалтерського обліку « 93» («Витрати на збут»);

- нарахування (перерахування) протягом 2015 - 2016 років на користь фізичних осіб за договорами страхування, укладених за посередництвом ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» в рамках програми страхування «МастерСервіс», страхових відшкодувань у загальній сумі 33 757 489,47 грн. Такі платежі були враховані страховою компанією при визначенні фінансового результату у частині віднесення до складу витрат, що знайшло своє відображення за рахунком бухгалтерського обліку «904» («Страхові виплати»).

З урахуванням наведених вище висновків перевіряючі дійшли умовиводу про те, що кошти, що сплачувалися за такими договорами страхування, не були страховими платежами, страховими винагородами та страховими відшкодуваннями в розумінні Закону України «Про страхування», а тому вони не мають бути враховані позивачем при обчисленні об'єкта оподаткування, до якого застосовується ставка, визначена відповідно до вимог пп. 136.2.1, 136.2 ст. 136 Податкового кодексу України, та враховані як витрати відповідно;

2) в ході перевірки встановлено, що у перевіреному періоді діяли договори перестрахування, укладені між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТзДВ «СК «Арго» (а саме: договори непропорційного облігаторного перестрахування від 02.03.2015 №020315, від 12.02.2015 №120215, від 04.03.2015 №040315, від 01.10.2015 №011015, від 28.11.2015 №281115, від 05.01.2016 №050116, від 10.02.2016 №100216 і генеральний договір факультативного перестрахування від 24.06.2015 №ФП-240615). За умовами цих договорів ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (як перестрахувальник) здійснювало перестрахування ризиків за договорами первинного страхування, взаємно переданих/прийнятих ТзДВ «СК «Арго» (перестраховик) за плату визначену договорами перестрахування.

На підставі цих договорів та наданих до перевірки, регістрів бухгалтерського обліку (картки рах. Дт. 681 «розрахунки за авансами одержаними» - Кт.311 «Поточні рахунки в національній валюті» та Дт. 685 «розрахунки з іншими кредиторами» - Кт.31 і «Поточні рахунки в національній валюті») перевіряючі встановили, що позивачем здійснено виплати на користь ТзДВ «СК «Арго»у вигляді перестрахових премій за цими договорами перестрахування, із включенням сум таких виплат до складу витрат при розрахунку фінансового результату у сумі 232910,00 грн. (в т.ч. за 2015 рік - 114 620 815,25 грн., за 2016 рік - 118 289 531,25 грн.).

Поряд з цим, згідно отриманої від Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері, ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) інформації було з'ясовано, що на підставі розпорядження Нацкомфінпослуг від 24.03.2016 № 617 ліцензію на провадження страхової діяльності, видану ТзДВ «СК «Арго», було анульовано. Зокрема, п. 3 цього Розпорядження визначено, що це Розпорядження набирає чинності через тридцять календарних днів з дня його прийняття, а саме - з 23.04.2016.

Перевіркою встановлено, що починаючи з 23.04.2016 по 31.12.2016 позивачем перераховано на користь ТзДВ «СК «Арго» грошові кошти у вигляді перестрахових премій за договорами перестрахування на загальну суму 10 310 000 грн. (відповідно до даних карток проводок Дт. 685 «розрахунки з іншими кредиторами» - Кт. 311 «Поточні рахунки в національній валюті», у т. ч. по періодах: півріччя 2016 року - 10 310 000 грн., 3-ій кв. 2016 року - 10 310 000 грн., 2016 рік - 10 310 000 грн.). Зважаючи на факт анулювання ліцензії перестраховика контролюючий орган дійшов висновку, що перераховані позивачем на користь ТзДВ «СК «Арго» винагороди (у вигляді перестрахових премій за договорами перестрахування), які відображені першим у складі витрат страхової компанії, не були по суті перестраховими платежами, так як були перераховані на страхову компанію, в якої анульована ліцензія на провадження страхової діяльності компанії. За наведених мотивів контролюючий орган вважає, що такі суми перерахованих позивачем платежів не можуть бути враховані при визначенні фінансового результату до оподаткування, що визначається відповідно до стандартів фінансової звітності;

3) в ході здійснення перевірки правильності коригування фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності страхової компанії відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень Податкового кодексу України встановлено завищення позивачем різниць, на які зменшується фінансовий результат до оподаткування у 2015 році на загальну суму 6 597 247,54 грн., та завищення різниць, на які зменшується фінансовий результат у 2016 році на загальну суму 96 682 889,76 грн.

Зокрема, перевіряючими встановлено, що внаслідок порушень, наведених в п. 3.1.2 акта перевірки (епізод: невірне визначення позивачем в порушення пп. 141.1.1 п. 141.1 ст. 141 ПК України з урахуванням пп. 136.2.1 п. 136.12 ст. 136 ПК України податкових зобов'язань з податку на прибуток у частині інших доходів (винагород) у розмірі 483 129 865, 55 грн., нарахованих за договорами страхування і співстрахування сум у вигляді винагород, отриманих від ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» в рамках договору № 0501-11) податок на дохід за ставкою, визначеною пп. 136.2.1 п. 136.12 ст. 136 ПК України, складає 48 187 741,04 грн. (ва тому числі за 2015 рік - 19 756 781,46 грн., за 2016 рік - 28 430 959,58 грн.).

Водночас, відповідно до задекларованих показників, відображених у ряд. 4.2.4 Додатку РІ до Податкової декларації з податку на прибуток (періоди 2015 рік, 1-ий квартал, півріччя, 3-ій квартал 2016 року, 2016 рік), різниці, які зменшують фінансовий результат до оподаткування у вигляді сум нарахованого страховиком податку на дохід за ставкою, визначеною в пп.136.2.1 п. 136.2 ст.136 Податкового кодексу, становить 62 681 637,00 грн. (в тому числі за 2015 рік - 26 354 029,00 грн., за 2016 рік - 36 327 608,00 грн.).

Виходячи зі змісту норм пп. 136.2.1 п. 136.12 ст. 136, пп. 141.1.1 п. 141.1 ст. 141 ПК України та факту встановленого порушення перевіряючі дійшли висновку про невірне визначення позивачем різниць, які зменшують фінансовий результат до оподаткування такого страховика у вигляді нарахованого страховиком податку на дохід за ставкою, визначеною в підпункті 136.2.1 пункту 136.2 статті 136цього Кодексу, що призвело до завищення таких різниць на суму 14 493 895,97 грн. (в тому числі за 2015 рік - 6 597 247,54 грн., за 2016 рік - 7 896 648,42 грн.).

Також, з урахуванням висновків про факти вчинених правопорушень, наведених в п. 3.2.2, 3.2.3.4 акта перевірки (епізод: віднесення позивачем до складу витрат сум коштів, перерахованих у на користь ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» вигляді агентської винагороди (всього 25 991 118, 18 грн.), коштів перерахованих у вигляді страхових відшкодувань (33 757 489 грн.) на користь фізичних осіб за договорами страхування, укладених за посередництвом ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» в рамках програми страхування «МастерСервіс», та коштів у вигляді перестрахових премій, сплачених ТзДВ «СК «Арго»); епізод: завищення значення різниць, які зменшують фінансовий результат до оподаткування такого страховика у вигляді нарахованого страховиком податку на дохід за ставкою, визначеною в підпункті136.2.1 пункту 136.2 статті 136 цього Кодексу) перевіряючі дійшли висновку про виникнення за результатами діяльності позивача у 2015 році від'ємного значення у розмірі 65 225 047,66 грн., яка мала відображатися у ряд. 3.2.4 Додатку РІ до декларації з податку на прибуток за 2016 рік.

Перевіркою правильності коригування фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності страхової компанії відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень Податкового кодексу України встановлено наступне. Відповідно до задекларованих страховою компанією ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» показників податкової звітності з податку на прибуток за звітний 2015 рік встановлено, що до складу різниць, на які збільшується фінансовий результат до оподаткування у 2015 році включено суму 49 484 952,00 грн. та відображено у ряд. 4.1.1 Додатку РІ до податкової декларації з податку на прибуток за 2015 рік «Сума витрат страховика на формування страхових резервів (технічних або математичних) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (підпункт 141.1.4 пункту 141.1 статті 141 розділу III Податкового кодексу України)».

Разом з тим страховою компанією включено до складу різниць, на які зменшується фінансовий результат до оподаткування у 2015 році суму 154 011 289,00 грн. та відображено у ряд. 4.2.1 Додатку РІ до Податкової декларації з податку на прибуток за 2015 рік «Сума страхового резерву (технічного або математичного), сформованого страховиком в розмірі та порядку, передбачених методикою, яка визначається Національною комісією що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (підпункт 141.1.4 пункту 141.1 статті 141 розділу III Податкового кодексу України)».

За даними бухгалтерського обліку (оборотно-сальдова відомість за рахунком 49.1 «Технічні резерви») станом на початок 2015 року сума технічних резервів страхової компанії складає 104 526 336,74 грн., а станом на кінець періоду - 154 011 288,67 грн. (за вирахуванням частки перестраховиків у технічних резервах та резервів коливань збитковості).

Таким чином, сума різниць, на які збільшується фінансовий результат до оподаткування у 2015 році в частині страхових резервів розрахована страховою компанією як різниця між сумами технічних резервів станом на кінець та станом на початок звітного періоду і складає 49 484 952,00 грн. До складу різниць, які зменшують фінансовий результат до оподаткування у 2015 році в частині страхових резервів страховою компанією включено всю суму технічних резервів станом на кінець періоду, яка складає 154 011 289,00 грн. (за вирахуванням частки перестраховиків у технічних резервах та резервів коливань збитковості). Водночас, відповідно до задекларованих показників податкової звітності з податку на прибуток за звітний 2016 рік, від'ємне значення сформоване за результатами діяльності у 2015 році не було відображено страховою компанією у ряд. 3.2.4 Додатку РІ до Податкової декларації з податку на прибуток у звітному 2016 році.

В ході перевірки встановлено, що страховою компанією включено до складу різниць, на які збільшується фінансовий результат до оподаткування у 2016 році суму 97 149 327,00 грн. та відображено у ряд. 4.1.1 Додатку РІ до Податкової декларації з податку на прибуток за 2016 рік «Сума витрат страховика на формування страхових резервів (технічних або математичних) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (підпункт 141.1.4 пункту 141.1 статті 141 розділу III Податкового кодексу України)», в тому числі по періодах: 1-ий квартал 2016 року - 32 533 654 грн.; півріччя 2016 року - 43 825 799 грн.; 3-и квартали 2016 року - 84 426 100 грн.; 2016 рік - 97 149 327 грн.

Разом з тим страховою компанією включено до складу різниць, на які зменшується фінансовий результат до оподаткування у 2016 році суму 251 160 616,00 грн. та відображено у ряд. 4.2.1 Додатку РІ до Податкової декларації з податку на прибуток за 2016 рік «Сума страхового резерву (технічного або математичного), сформованого страховиком в розмірі та порядку, передбачених методикою, яка визначається Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (підпункт 141.1.4 пункту 141.1 статті 141 розділу III Податкового кодексу України)»)», в тому числі по періодах: 1-ий квартал 2016 року - 186 544 942,00 грн.; півріччя 2016 року - 197 837 087,00 грн.; 3-и квартали 2016 року - 238 437 388,00 грн.; 2016 рік-251 160 616,00 грн.

За даними бухгалтерського обліку (оборотно-сальдова відомість за рахунком 49.1 «Технічні резерви») станом на початок 2016 року сума технічних резервів страхової компанії складає 154 011 288,67 грн., станом на 31.03.2016 сума технічних резервів страхової компанії складає 186 544 942,00 станом на 30.06.2016 - 197 837 087,00 грн., станом на 30.09.2016 - 238 437 388,00 грн., а станом на кінець року - 251 160 615,76 грн. (за вирахуванням частки перестраховиків у технічних резервах та резервів коливань збитковості).

До складу різниць, які зменшують фінансовий результат до оподаткування у 2016 році страховою компанією було включено всю суму технічних резервів станом на кінець звітного періоду, яка складає 251 160 616,00 грн. (за вирахуванням частки перестраховиків у технічних резервах та резервів коливань збитковості).

Разом з тим, на думку перевіряючих, позивач відповідно до норм пп. 141.1.4 п. 141.1 ст. 141 Податкового кодексу України (у редакції яка діяла в перевіряємому періоді) та п. 2.8 розд. 2 Методики формування страхових резервів за видами страхування, іншими, ніж страхування життя» затвердженої Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17.12.2004 №3104, повинен був у ряд. 4.2.1 Додатку РІ до Податкової декларації з податку на прибуток за 2016 рік «Сума страхового резерву (технічного або математичного), сформованого страховиком в розмірі та порядку, передбачених методикою, яка визначається Національною комісією, ще здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (підпункт 141.1.4 пункту 141.1 статті 141 розділу III Податкового кодексу України)»)» відобразити суму страхових резервів, яка розраховується як різниця між сумами технічних резервів станом на кінець та станом на початок звітного періоду (за вирахуванням частки перестраховиків у технічних резервах та резервів коливань збитковості), та за підрахунками перевіряючих складає 97 149 327,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, страховою компанією в порушення пп. 141.1.4 п. 141.1 ст. 141 Податкового кодексу України з урахуванням вимог п. 2.8 розділу 2 Методики №3104 завищено суму різниць, на які зменшується фінансовий результат до оподаткування у 2016 році на загальну суму 154 011 289,00 грн., включену до складу ряд.4.2.1 Додатку РІ до Податкової декларації з податку на прибуток за 2016 рік;

4) з урахуванням сформованого під час перевірки висновку, щодо статусу здійснених ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» виплат на користь фізичних осіб у вигляді страхових відшкодувань на загальну суму 33 757 489,47 грн., як таких, що не відповідають поняттю «страхові відшкодування», перевіряючі дійшли висновку, що вказані суми коштів, отримані фізичними особами, є доходом, який включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу таких осіб як інші доходи, відповідно до пп. 164.2.20 п. 164.2ст. 164 Податкового кодексу України. Всупереч вимог цього Кодексу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» не виконало функції податкового агента в частині нарахування, утримання та перерахування (сплати) податку на доходи фізичних осіб і військового збору із відповідних сум доходів фізичних осіб.

13.11.2017 на підставі цього акта перевірки (з урахуванням результатів розгляду заперечень ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на вказаний акт) Офіс ВПП прийняв наступні податкові повідомлення-рішення:

- № (форми «Р»), відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток страхових організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України» (код платежу 11020700) - на 6 086 713, 59 грн. (в тому числі: за податковими зобов'язаннями - 3 549 921,36 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2 536 792, 23 грн.);

- № (форми «Д»), відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, пені (код платежу 11010400) - на 13 992 703,09 грн. (в тому числі: за податковими зобов'язаннями - 6 076 348, 11 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4 554 910,65 грн., та відповідно до п. 129.4 ст. 129 Податкового кодексу України нараховано суму пені у розмірі 3 361 444,33 грн.);

- № (форми «Д»)., відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору, пені (код платежу 11011000) - на 1 098 213,65 грн. (в тому числі: за податковими зобов'язаннями - 506 362,34 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 379 575,89 грн., та відповідно до п. 129.4 ст. 129 Податкового кодексу України нарахована сума пені у розмірі 212 275,42 грн.);

- № (форми «П»), відповідно до якого позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2015 рік, задекларовану у податковій декларації за 2015 рік (№ від 03.03.2016), на 31 155 500,34 грн.

В подальшому, за результатами оскарження платником податків цих податкових повідомлень-рішень в порядку адміністративного оскарження, прийнято рішення Державної фіскальної служби України від 24.01.2018 № 2407/6/99-99-11-01-02-25 про результати розгляду скарги. Відповідно до цього рішення ДФС України залишила без змін податкові повідомлення-рішення від 13.11.2017 № , № , № , № та одночасно збільшила суми грошових зобов'язань, зазначених у податкових повідомленнях-рішеннях від 13.11.2017 № у частині штрафних санкцій на 2 536 792,23 грн. та податкове повідомлення-рішення від 13.11.2017 № у частині штрафних санкцій на 2 350,43 грн. і пені на 1531,99 грн. Таке рішення про збільшення сум штрафних санкцій було мотивовано повторністю вчинених Позивачем протягом 1095 днів дій щодо не нарахування, неутримання та/або несплата неперерахування) податку на прибуток та податку на доходи фізичних осіб з доходів фізичних осіб.

30.01.2018 Офісом ВПП на підставі акта перевірки, з урахуванням висновків рішення ДФС України від 24.01.2018 № 2407/6/99-99-11-01-02-25 прийняття наступні податкові повідомлення-рішення:

- № (форми «Р»), відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток страхових організацій, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України» (код платежу 11020700) - на 2 536 792, 23 грн. (а саме за штрафними (фінансовими) санкціями);

- № , відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, пені (код платежу 11010400) - на 3 882,42 грн. (в тому числі: за штрафними (фінансовими) санкціями - 2350,43 грн., сумою пені - 1531,99 грн).

Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними, а, відтак, такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Додатково в обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на висновок експертного дослідження від 06.02.2018 №24531/17-45, складений експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення економічного дослідження, та висновок науково-правової експертизи щодо доктринального тлумачення деяких норм чинного цивільного, господарського та страхового законодавства України від 08.02.2018 №126/20-е, складеного експертами Інституту держави і права ім. В.М. Корецького НАН України, - отримані за запитами ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», як такі, що спростовують правомірність та обгрунтованість окремих висновків акта перевірки.

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 розд. ІІІ «Податок на прибуток підприємств» ПК України (у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

В розумінні норм 134.1 ст. 134 ПК України, об'єктом оподаткування, зокрема, є

- прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку) збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно ж до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку) (пп. 134.1.1);

- дохід за договорами страхування, визначений згідно з підпунктом 141.1.2 пункту 141.1 статті 141 цього Кодексу (пп. 134.1.2).

За змістом п. 137.1 ст. 137 ПК України, податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

При цьому, податок, що підлягає сплаті до бюджету платниками податку, які провадять страхову діяльність, визначається в порядку, передбаченому пунктом 141.1 статті 141 цього Кодексу (п. 137.2 ст. 137 ПК України).

Так, відповідно до пп. 141.1.1 п. 141.1 ст. 141 ПК України страховики сплачують податок на прибуток за ставкою, визначеною відповідно до пункту 136.1 статті 136 цього розділу, та податок на дохід за ставкою, визначеною відповідно до підпунктів 136.2.1 та 136.2.2 пункту136.2 статті 136 цього Кодексу.

Нарахований страховиком податок на дохід за ставкою, визначеною в підпункті 136.2.1 пункту 136.2 статті 136 цього Кодексу, є різницею, яка зменшує фінансовий результат до оподаткування такого страховика.

Пунктом 136.1 та пп. 136.2.1 п 136.2 ст. 136 ПК України визначено, що базова (основна) ставка податку становить 18 відсотків.

Водночас, під час провадження страхової діяльності юридичних осіб - резидентів одночасно із ставкою податку на прибуток, визначеною у пункті 136.1 цієї статті, ставки податку на дохід встановлюються у таких розмірах - 3 відсотки за договорами страхування від об'єкта оподаткування, що визначається у підпункті 141.1.2 пункту 141.1 статті 141 цього Кодексу.

Згідно з пп. 141.1.2 п. 141.1 ст. 141 ПК України об'єкт оподаткування страховика, до якого застосовується ставка, визначена відповідно до підпунктів 136.2.1 та 136.2.2 пункту 136.2 статті 136 цього Кодексу, розраховується як сума страхових платежів, страхових внесків, страхових премій, нарахованих за договорами страхування і співстрахування. При цьому страхові платежі, страхові внески, страхові премії за договорами співстрахування включаються до складу об'єкта оподаткування страховика тільки в розмірі його частки страхової премії, передбаченої договором співстрахування.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідно до статутних документа та задекларованих у відповідних Реєстрах видів господарської діяльності та за наявності відповідних дозвільних документів здійснює діяльність у сферах: страхування, окрім страхування життя, та перестрахування.

Між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (як страховиком) і ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» (як страховим агентом) був укладений договір про надання страхових агентських послуг від 05.01.2011 № 0501-11 (далі - договір № 0501-11). За умовами цього договору (в редакції додаткової угоди № 15 від 01.09.2014) ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» (страховий агент) зобов'язується від імені, за дорученням та за рахунок страховика (позивача) сприяти страховику в укладанні договорів страхування зі страхувальниками, укладати такі договори, а також здійснювати від імені страховика інші, передбачені цим договором дії, необхідні для отримання результату посередницьких послуг. Зокрема, страховий агент приймає на себе зобов'язання за винагороду від імені, за рахунок та за дорученням страховика здійснювати такі дії: проводити пошук потенційних страхувальників, консультувати їх, роз'яснювати умови страхування та порядок укладання договорів страхування, іншим чином сприяти страховику в укладенні договорів страхування; пропонувати страхувальникам укласти із страховиком в тому числі комплексні договори добровільного страхування майна та фінансового ризику («МастерСервіс»), а в разі згоди страхувальника на укладення такого комплексного договору, надати останньому для обов'язкового написання заяву на укладення договору страхування, на підставі наданої страхувальником заяви, після чого страхувальник заповнює першу частину вищезазначеного договору страхування та підписує. Один примірник укладеного договору (першої його частини)надається страхувальнику, другий примірник договору (першої його частини) надається страховому агенту для передання його в подальшому страховику, друга частина договору розміщується на сайті страховика; приймати страхові платежі від страхувальників за договорами страхування, що укладені за сприянням страхового агента; перераховувати страхові платежі (отримані особисто від страхувальників) на розрахунковий рахунок страховика або вносити в його касу впродовж 2-х робочих днів з дня отримання страхових платежів від страхувальника; укладати та підписувати в тому числі комплексні договори добровільного страхування майна та фінансового ризику («МастерСервіс») згідно типових форм наведених у додатку № 11 до цього договору, на підставі наданої страховиком довіреності на укладання таких договорів.

У свою чергу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (страховик) зобов'язується сплачувати страховому агенту визначену сторонами винагороду за вчинення вищевказаних дій та на умовах цього договору.

Додатковою угодою № 15 від 01.09.2014 до цього договору введено в дію типову форму комплексного договору добровільного страхування майна та фінансового ризику («МастерСервіс») (Додаток №11 до такого додаткової угоди), який складається з першої та другої частин. Зокрема, в першій частині типової форми комплексного договору наявні наступні відомості про заповнення: реквізити страхувальника; відомості про - застраховане майно (назва виробу, ціна виробу у грн., згідно з товарним чеком (реквізити чеку), суму загальної страхової суми (грн.), розмір загального страхового тарифу (%), розмір загального страхового платежу (грн.), строк дії договору; примітка такого змісту: «цей Договір складається з Частини 1 та Частини 2, які не діють одна без одної. Частина 2 Договору розміщена на веб-сторінці Страхового Агента в мережі інтернет за відповідною адресою…», та реквізити страховика та підписи сторін.

В преамбулі другої частини договору зазначено, що цей комплексний договір складається з частин 1 і 2, що не діють одна без одної, та укладається відповідно до Закону України «Про страхування», Правил добровільного страхування майна (іншого, ніж страхування залізничного, наземного, повітряного, водного транспорту та вантажів та багажу (вантажобагажу)), затверджених Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України від 01.08.2006 за №1161940, Правил добровільного страхування фінансових ризиків, затверджених Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України від 01.08.2006 за №1861961, та на підставі ліцензій від 21.02.2013 серія АЕ №№ 198587, 198597, виданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Вигодонабувачем за цим договором є страхувальник. Предметом цього договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з: володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим майном, зазначеним у п. 5 частини 1 цього договору. Дата сплати страхового платежу відповідає даті оплати товарного чеку, зазначеного у п. 2.2 частини 1 цього договору. Строк дії договору починається з дня, наступного за днем оплати страхового платежу. У випадку несплати страхувальником страхового платежу в повному розмірі у визначений договором строк, цей договір вважається таким, що не набув чинності. Страхові зобов'язання страховика за ризиком, зазначеним у п. 2.1.2 цієї частини договору, починають діяти з дня, наступного за днем оплати страхового платежу, та діють протягом 1 року. Загальна страхова сума, загальний страховий тариф та загальний страховий платіж, зазначені у п.п. 3, 4, 5 частини 1 договору відповідно, розподіляються наступним чином: 70% за ліцензією від 21.02.2013 серія АЕ № 198587, 30% - за ліцензією від 21.02.2013 серія АЕ № 198597.

Як пояснив представник позивача в тексті своїх пояснень від 26.02.2018 №7/к, за вказаною типовою формою комплексного договору добровільного страхування майна та фінансового ризику ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» здійснює укладання комплексних договорів добровільного страхування зі страхувальниками за посередництвом страхового агента - ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» (на підставі договору №0501-11). Страховому агенту згідно договору №0501-11 сплачувалась агентська винагорода, а страхувальникам відповідно до договорів комплексного страхування - страхове відшкодування.

За тексту акта перевірки вбачається, що на виконання умов договору № 0501-11, упродовж 2015 - 2016 років ТОВ«САВ-Дістрибьюшн» перерахувало грошові кошти на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у вигляді страхових платежів на загальну суму 523 811 188,62 грн.

Під час проведення перевірки працівниками Офісу ВПП, в якості прикладу, були проаналізовані тексти комплексного договору добровільного страхування майна та фінансового ризику від 29.03.2016 №+5, укладеного між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (страховиком) та фізичною особою ОСОБА_4, за посередництвом страхового агента - ТОВ«САВ-Дістрибьюшн», та фіскального чеку №61-12104699 від 29.03.2016. При цьому, як видно з тексту акта перевірки та було підтверджено представниками відповідача у судових засіданнях у справі, інші подібні комплексні договори договору добровільного страхування майна та фінансового ризику («МастерСервіс»), які були укладені позивачем протягом перевіряємого періоду з іншими страхувальниками (фізичними особами), перевіряючими не досліджувались з огляду на їх типовість.

В тексті акта перевірки наведений наступний аналіз положень комплексного договору добровільного страхування майна та фінансового ризику від 29.03.2016 р. №+5, згідно з яким: ціна виробу (товару) становить 9 999,90 грн., загальна страхова сума складає 9 999,90 грн., загальний страховий тариф - 11,99%, страховий платіж дорівнює 1 199,00 грн.

За наслідками цього аналізу відповідач дійшов висновку, що відповідно до фіскального чеку №61-12104699 від 29.03.2016 страхувальником (ОСОБА_4) сплачені грошові кошти за придбання товару, що є предметом договору страхування, у розмірі 9 999,90 грн. У зв'язку з чим страхувальник (клієнт) начебто сплатив повну вартість придбаного товару, однак не сплатив відповідний страховий платіж, з настанням події якого пов'язується момент набрання чинності відповідним договором страхування.

За наведених мотивів контролюючий орган дійшов висновку про те, що всі типові комплексні договори добровільного страхування майна та фінансового ризику, укладені позивачем за посередництвом страхового агента ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» із клієнтами-покупцями товару в роздрібній мережі страхового агента (ТМ «Фокстрот») в рамках програми страхування «МастерСервіс», фактично не набрали чинності, оскільки страхувальник, сплативши повну вартість придбаного ним товару, не сплатив страховий платіж на користь страхового агента, а отже останній не перерахував на користь страховика зазначені страхові платежі, до того ж в силу ст.6 Закону України «Про страхування» включення до вартості придбання предмету страхування (майна) суми страхового платежу суперечить вимогам чинного законодавства. Також у взаємозв'язку з такими висновками відповідач вирішив, що:

- позивач невірно визначив об'єкт оподаткування, до якого застосовується ставка, визначена відповідно до пп. 136.2.1 п. 136,2 ст. 136 ПК України, у частині інших доходів (винагород) у розмірі 483 129 865,55 грн., отриманих від страхового агента в рамках договору №0501-11, які начебто не є страховими винагородами, а є частиною компенсації вартості товару, тобто доходом страхової компанії, що оподатковується у складі фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності ПрАТ відповідно до міжнародних стандартів фінансової звітності;

- враховуючи укладання за посередництвом страхового агента договорів страхування, які начебто не набрали чинності і суперечать вимогам Закону України «Про страхування», у позивача відсутні підстави, визначені ПК України і Законом №996, для віднесення нарахованих агентських винагород у розмірі 25 991 118,18 гри. до складу витрат податкового (звітного) періоду і врахування їх при визначенні фінансового результату до оподаткування;

- позивач невірно визначив фінансовий результат до оподаткування у частині врахування при його розрахунку витрат у розмірі 33 757 489,47 грн. у вигляді страхових відшкодувань, нарахованих (сплачених) за договорами страхувань укладеними за посередництвом страхового агента в рамках програми страхування «МастерСервіс»;

- грошові кошти у розмірі 33 757 489,47 грн., виплачені позивачем фізичним особам у вигляді страхових відшкодувань відповідно до договорів страхування, укладених за посередництвом страхового агента в рамках програми страхування «МастерСервіс», не є страховим відшкодуванням, а є іншим доходом фізичних осіб та підлягають включенню ПрАТ як податковим агентом до складу оподаткованого доходу фізичних осіб, на які нараховується податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Надаючи правову оцінку таким висновкам відповідача суд зазначає наступне.

Порядок, що визначає регулювання відносин у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, визначено Законом України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР.

Відповідно до ст. 1 цього Закону (в редакції чинній до 1 січня 2017 року) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ч. 1 і 2 ст. 6 Закону № 85/96-ВР добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов'язковою передумовою при реалізації інших правовідносин.

Згідно зі ст. 979, 981 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч.ч. 1, 2, 4, 15 -17 ст. 9 Закону № 85/96-ВР страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Дослідивши та проаналізувавши зміст наданих позивачем копій комплексного договору добровільного страхування майна та фінансового ризику від 29.03.2016 №+5 і фіскального чеку №61-12104699 від 29.03.2016, інших подібних комплексних договорів добровільного страхування майна та фінансового ризику з фіскальними чеками до них суд встановив наступне.

За даними фіскального чеку №61-12104699 від 29.03.2016, посилання на який містяться в п. 2.2 частини 1 комплексного договору добровільного страхування майна та фінансового ризику від 29.03.2016 №+5, покупцем (страхувальником) були одночасно оплачені на рахунок ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» чотири окремі позиції, а саме:

- сервіс FoxMaster 1 х 1, 00 - поклійка захисної плівки на Смартфон SAMSUNG SM-A510F Galaxy А5 Duos ZKD; 1,00 А

- сервіс FoxMaster 1 x199,00 - онлайн підтримка мобільного пристрою Standart на Смартфон SAMSUNG SM-A51 OF Galaxy А5 Duos ZKD; 199,00 A

- страховий платіж 1x1199.00 - «МастерСервіс» 2 роки DKS договір № №+5. від 29/03/16 на Смартфон SAMSUNG SM-AS10F Galaxy AS Duos ZKD, сума 1199,00 Д

- смартфон SAMSUNG 1 х 8600,90, SM-A510F Galaxy А5 Duos ZKD, сума 8600,90 A

У цьому ж фіскальному чеку загальна сума, яка підтверджує сплату покупцем (страхувальником) вартості по 4 (чотирьом) вищезазначеним позиціям, складає 9 999,90 грн.

При цьому, за умовами п. 2.2 частини 1 до типової форми комплексного договору добровільного страхування майна та фінансового ризику («МастерСервіс») ціна виробу вказується згідно товарного чеку. Тобто, саме відповідний товарний (фіскальний) чек є тим документом, в якому первинно фіксується ціна виробу, відносно якого у покупця при придбані виникають майнові права, які є предметом майнового страхування.

Зі змісту вказаного вище фіскального чеку вбачається факт сплати страхувальником окремо вартості товару (виробу) - 8 600 грн. та страхового платежу - 1 199 грн., який не входить до складу вартості товару. Тобто, за даними фіскального чеку та самого договору комплексного страхування має місце чітке розмежування вартості товару та суми страхового платежу при укладенні такого договору добровільного страхування.

На підтвердження чого позивач надав суду копії інших фіскальних чеків та аналогічних відповідних комплексних договорів страхування, укладених в рамках програми «МастерСервіс» зі страхувальниками-фізичними особами (покупцями товарів в ТМ «Фокстрот»), в яких також прослідковується чітке розмежування вартості товару і страхових платежів, сплачених страховому агенту.

Далі, зазначений страховий платіж (1 199 грн.), отриманий від ОСОБА_4 був перерахований страховим агентом - ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» в рамках договору про надання страхових агентських послуг на користь позивача, що засвідчується наявними у матеріалах справи копіями банківської випискою з поточного рахунку №2650559 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у ПАТ «ПУМБ» (МФО 334851) від 30.03.2016 року, звіту страхового агента № 3103-36 від 31.03.2016 та акта наданих послуг №3103-36 від 31.03.2016 до договору про надання страхових агентських послуг 0501-11 від 05.01.2011.

Як зазначив позивач у тексті позову, а відповідач не заперечував, таким самими чином здійснювалось перерахування страховим агентом і подальше врахування в його обліку всіх інших страхових платежів за договорами страхування з фізичними особами, укладеними за посередництвом страхового в рамках договору про надання страхових агентських послуг 0501-11 від 05.01.2011.

Таким чином, висновки відповідача про те, що кошти, перераховані на користь страхової компанії, є частиною (компенсацією) вартості товару та не відповідають поняттю страхового платежу згідно норм Закону України «Про страхування» спростовуються наявними матеріалами справи. У зв'язку з цим суд вважає хибними висновки відповідача про те, що страховий платіж за комплексним договором добровільного страхування, який був проаналізований в ході вибіркової перевірки, нібито взагалі не сплачувався страхувальником та по суті є складовою частиною вартості товару.

Стосовно позиції контролюючого органу щодо не набрання комплексними договорами добровільного страхування майна та фінансового ризику, укладеними за посередництвом страхового агента, чинності та не відповідності такого договору змісту норм Закону №85/96-ВР, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст.18 Закону №85/96-ВР договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Аналогічно в ст. 983 Цивільного кодексу України визначено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається зі змісту комплексного договору добровільного страхування майна та фінансового ризику від 29.03.2016 №+5, він складається із Частини 1 і Частини 2, що не діють одна без одної. Зокрема, текст Частини 2 доступна на офіційному веб-сайті ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», у якій передбачено, зокрема, таке: «Строк дії Договору починається з дня, наступного за днем сплати страхового платежу. У випадку несплати Страхувальником страхового платежу в повному розмірі у визначений Договором строк, цей Договір вважається таким, що не набув чинності».

Тобто, у зв'язку з фактичною сплатою страхувальником страхового платежу за комплексним договором добровільного страхування майна та фінансового ризику від 29.03.2016 №+5 (що підтверджується окремою позицією у фіскальному чеку №61-12104699 від 29.03.2016) такий договір страхування набрав чинності відповідно до узгоджених у ньому сторонами умов, - з дня, наступного за днем сплати страхового платежу. Строк дії цього договору встановлений терміном на 2 роки.

Обставини не здійснення страхувальниками проплат страхових сум згідно інших комплексних договорів добровільного страхування майна та фінансового ризику, окрім проаналізованого в акті перевірки комплексного договору добровільного страхування майна та фінансового ризику від 29.03.2016 №+5, відповідачем в тексті акта перевірки зафіксовано не було.

Між тим, в ході судового розгляду справи відповідачем не було документально спростовано ті обставини, що фіскальний чек №61-12104699 від 29.03.2016, а також інші подібні платіжні документи, складені на виконання зобов'язань покупців (страхувальників) за комплексними договорами добровільного страхування в рамках програми «МастерСервіс», аналогічних комплексному договору добровільного страхування майна та фінансового ризику від 29.03.2016 №+5, підтверджують факти сплати відповідних сум страхових платежів, а тому такі договори набирають чинності за днем, наступним після сплати.

Також суд відхиляє як нормативно та документально необґрунтовані посилання відповідача на невідповідність змісту комплексних договорів добровільного страхування майна та фінансового ризику, укладених за посередництвом страхового, вимогам Закону №85/96-ВР. Так, як видно з тексту акта перевірки, відповідач не заперечував, що укладення між позивачем та ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» договору про надання страхових агентських послуг від 05.01.2011 № 0501-11 та здійснення ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» агентської діяльності на користь позивача не суперечить Порядку провадження діяльності страховими агентами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.1996 № 1523.

Відповідно до ч. 2 ст.6 Закону №85/96-ВР добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов'язковою передумовою при реалізації інших правовідносин.

Проаналізувавши зміст комплексного договору добровільного страхування майна та фінансового ризику від 29.03.2016 р. №+5 та подібних йому комплексних договорів страхування №+7 від 31.10.2015, №+0 від 21.12.2015, №+6 від 30.10.2016, №+5 від 26.10.2015, №+1 від 14.10.2015, №+8 від 06.03.2015, №+4 від 10.11.2015, укладених між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» і страхувальниками-фізичними особами за посередництва ТОВ «САВ-Дістрибьюшн», суд встановив, що ці договори не містять жодних умов, які дозволяли б стверджувати про обов'язковість їх укладення задля купівлі певного майна, що є предметом страхування. Також всі ці договори укладені у письмовій формі, та факти сплати страхових платежів окремо від вартості товарів підтверджуються доданими до них відповідними товарними чеками. Документальні докази застосування до страхувальників заходів примусу при укладені таких договорів страхування відповідачем суду не надано.

З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що відповідачем не доведено належними документальними доказами факт невідповідності як комплексного договору добровільного страхування майна та фінансового ризику від 29.03.2016 р. №+5, так і інших подібних договорів страхування, укладених позивачем за посередництвом страхового агента в рамках програми «МастерСервіс», вимогам ст. 6 Закону №85/96 BP.

Що ж стосується зауважень відповідача до розміру страхової суми, визначеної у комплексному договорі добровільного страхування майна та фінансового ризику від 29.03.2016 №+5, яка перевищує вартість майна, що є предметом страхування, і дорівнює загальній сумі фіскального чеку № 61-12104699 від 29.03.2016, то суд вказує на те, що відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону №В5/96-ВР розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до нього, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з ч. 15 ст. 9 Закону №85/96-ВР при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом.

Як пояснив представник відповідача, у випадку з комплексним договором добровільного страхування майна та фінансового ризику від 29.03.2016 №+5, який описаний в акті перевірки та досліджувався перевіряючими, мають місце два види добровільного страхування: майнове страхування та страхування фінансового ризику, щодо яких встановлена єдина страхова сума в розмірі 9 999,90 грн. (8 600,90 грн. - майнове страхування та 1 399,90 грн. - страхування фінансового ризику).

При цьому, суд вважає, що правомірність та обґрунтованість визначених страховиком розміру страхової суми у силу норм ПК України не входить до компетенції органів ДФС України, а відноситься до повноважень Нацкомфінпослуг.

Додатково позивач зазначив, що розрахунок сум страхових платежів, отриманих позивачем від ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» по укладених договорах страхування в рамках програми страхування «МастерСервіс», що наведений в додатку №12 до акта перевірки складений некоректно. А саме, як стверджує позивач, у додатку №12 наведений не розрахунок сум страхових платежів, по договорах страхування в рамках програми (продукту) страхування «МастерСервіс», а інформація по сумам страхових платежів загалом, отриманих від фізичних осіб за посередництві ТОВ «САВ-Дістрібьюшн» на підставі договору про надання агентських послуг № 0501-11 від 05.01.2011 за період з 01.01.2015 року. Тобто, розмір суми заниження позивачем податку за вказаним епізодом розрахований на підставі інформації не тільки за продуктом «МастерСервіс», а й за іншими страховими продуктами, зауваження щодо яких в акті перевірки відсутні.

Натомість точні розміри страхових платежів за продуктом «МастерСервіс» можливо б було виокремити тільки за наслідками співставленням кожного договору страхування, який надався до перевірки, з регістрами бухгалтерського обліку, однак, як стверджує позивач, працівники Офісу ВПП такої перевірки не здійснювали. Представники відповідача такі твердження позивача в судових засіданнях не спростували.

Таким чином, враховуючи те, що позиція контролюючого органу стосовно того, що укладені позивачем комплексні договори добровільного страхування майна та фінансового ризику (в рамках програми «МастерСервіс») зі страхувальниками, за посередництва страхового агента (ТОВ «САВ-Дістрибьюшн»), є такими, що чинності не набрали не знайшла свого документального підтвердження, то суд у взаємозв'язку з наведеними обставинами вважає необґрунтованими висновки акта перевірки про те, що позивач: невірно визначив об'єкт оподаткування, до якого застосовується ставка, визначена відповідно до пп. 136.2.1 п. 136,2 ст. 136 ПК України, у частині інших доходів (винагород) у розмірі 483 129 865,55 грн., отриманих від страхового агента в рамках договору №0501-11; неправомірно відніс нараховані на користь ТОВ «САВ-Дістрібьюшн» суми страхової винагороди у розмірі 25 991 118,18 гри. до складу витрат податкового (звітного) періоду і врахування їх при визначенні фінансового результату до оподаткування; невірно визначив фінансовий результат до оподаткування у частині врахування при його розрахунку витрат у розмірі 33 757 489,47 грн. у вигляді страхових відшкодувань, нарахованих (сплачених) за договорами страхувань укладеними за посередництвом страхового агента в рамках програми страхування «МастерСервіс».

Надаючи правову оцінку висновкам акта перевірки про невірне визначення позивачем фінансового результату до оподаткування у частині врахування при його розрахунку в якості витрат перестрахових платежів у сумі 10 310 000 грн., перерахованих на користь ТзДВ «СК «Арго», суд зазначає наступне.

Як зафіксовано в акті перевірки та в наданих позивачем матеріалах справи, у 2015-2016 pоках ТзДВ «СК «Арго» надавало ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» послуги перестрахування на підставі низки договорів, в тому числі на підставі договору непропорційного облігаторного перестрахування від 02.03.2015 №020315. За умовами цього договору ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (перестрахувальник) здійснює перестрахування ризиків, взаємно переданих/прийнятих ТзДВ «СК «Арго» (перестраховиком) за плату, визначену цим договором перестрахування. Даний Договір діяв у період, що підлягав податковій перевірці. Зокрема, згідно додаткової угоди №7 від 21.12.2015 до цього договору, - період перестрахувального захисту визначений сторонами з 02.03.2015 по 01.03.2016.

За змістом наказу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» № 1 від 03.01.2012 «Про облікову політику підприємства», кредиторська заборгованість по перестрахуванню визначається позивачем як зобов'язання ПрАТ з передання перестраховикам премії з перестрахування.

Відповідно до пояснень позивача та згідно висновку експертного дослідження КНІСЕ №24531/14-45 від 06.02.2018, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відображає нарахування премії з перестрахування на рахунку бух. обліку 705 «Перестрахування». Для обліку взаєморозрахунків з перестрахувальниками ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» використовує рахунок бух. Обліку 6852 «Розрахунки з перестраховиками», що складається з субрахунків: 68521 - «Розрахунки з перестраховиками - резидентами» і 68522 - «Розрахунки з перестраховиками - нерезидентами». Розрахунки за договорами з перестрахування з ТзДВ «СК «Арго» обліковувались на субрахунку 68521, а нарахування премії перестрахування - на рах. 705 у подальшій кореспонденції з рах. 703.

Відповідно до додаткової угоди № 9 від 05.02.2016 до зазначеного договору перестрахування від 02.03.2015 №020315, сторони змінили мінімальну початкову перестрахову премію, яка становила 96 000 000 грн., що відображено в обліку ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

Відповідно до цієї зміни, станом на 05.02.2016 кредиторська заборгованість ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» перед ТзДВ «СК «Арго» склала 10 300 000 грн., що підверджується регістрами бухгалтерського обліку по рах. 68521.

На виконання умов цього договору від 02.03.2015 №020315, 25.04.2016 позивачем була перерахована вказана кредиторська заборгованість у розмірі 10 310 000,00 грн.

При цьому, розпорядженням Нацкомфінпослуг від 24.03.2016 № 617 ліцензію на провадження страхової діяльності, видану ТзДВ «СК «Арго», було анульовано. Зокрема, п. 3 цього Розпорядження визначено, що це Розпорядження набирає чинності через тридцять календарних днів з дня його прийняття, а саме - з 23.04.2016. Тобто, безпосередньо станом на дату вчинення вказаних платежів ліцензія ТзДВ «СК «Арго» на провадження діяльності страхової компанії була анульована у зв'язку із набранням чинності Розпорядженням Нацкомфінпослуг №617.

Представник позивача пояснив, що всі зобов'язання за договорами перестрахування з ТзДВ «СК «Арго» (в т.ч. за зазначеним вище договором перестрахування від 02.03.2015 №020315) були визнані витратами і враховані в обліку ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за принципом нарахування задовго до анулювання ліцензії перестраховика.

Відповідно до пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

У силу норм ч. 2 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Згідно текстів пояснень позивача та наказу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» № 1 від 03.01.2012 «Про облікову політику підприємства», позивач відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні починаючи з 1 січня 2012 року застосовує міжнародні стандарти фінансової звітності, веде облік доходів і витрат та визначає об'єкт оподаткування з податку на прибуток саме за такими стандартами.

Так, положення Міжнародного стандарту фінансової звітності 1 (МСБО 1) «Подання фінансової звітності», виданого Радою з Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку зі змінами станом на 01.01.2012, визначають, що суб'єкт господарювання складає свою фінансову звітність (крім інформації про рух грошових коштів) за принципом нарахування.

Згідно до п. 28 МСФО 1 якщо застосовується принцип нарахування в бухгалтерському обліку, суб'єкт господарювання визнає такі статті як активи, зобов'язання, власний капітал, дохід та витрати (елементи фінансової звітності) тоді, коли вони відповідають визначенням та критеріям визнання для цих елементів у Концептуальній основі.

У Концептуальній основі фінансової звітності, виданій Радою з Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку вересні 2010 року, визначені «Фінансові показники, відображені в обліку за принципом нарахування».

Відповідно до п. МІ7 Концептуальної основи фінансової звітності, бухгалтерський облік за принципом нарахування описує наслідки операцій та інших подій та обставин на економічні ресурси суб'єкта господарювання, що звітує, та вимоги до цього у періоди, у які такі наслідки сталися, навіть якщо отримання відповідних грошових коштів та їх сплата відбуваються в іншому періоді.

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 ПК України, для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об'єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Таким чином, зобов'язання, нараховані позивачем згідно договору непропорційного облігаторного перестрахування від 02.03.2015 №020315 за методом нарахування та визнанні ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» як витрати страхової діяльності у відповідному періоді, а тому обґрунтовано були враховані ПрАТ при визначені фінансового результату до оподаткування, що визначаються відповідно до вимогПК України та міжнародних стандартів фінансової звітності. При цьому, суд враховує те, що перерахувавши ТзДВ «СК «Арго» обліковану суму кредиторської заборгованості у розмірі 10 310 000 грн., ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у відповідності до вимог ст. 525, 979 Цивільного кодексу України виконало свої зобов'язання за раніше укладеним договором перестрахування, за яким було надано перестраховий захист у період дії ліцензії ТзДВ «СК «Арго».

Щодо правомірності висновків акта перевірки в частині висновків про завищення позивачем суми різниць, на які зменшується фінансовий результат до оподаткування у 2016 році на загальну суму 154 011 289 грн., суд зазначає наступне.

Форма податкової декларації з податку на прибуток (з додатками), яка була чинною у 2016 році, була затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2015 №897 (набрав чинності з 1.12.2015), та встановлювала таке формулювання рядків, зокрема: 4.1.1 - «Сума витрат страховика на формування страхових резервів (технічних або математичних) відповідно до національних положень (стандартів бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (підпункт 141.1.3 пункту 141.1 статті 141 розділу ІІІ Податкового кодексу України)»; 4.2.1 - «Сума страхового резерву (технічного або математичного), сформованого страховиком в розмірі та порядку, передбачених методикою, яка визначається Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (підпункт 141.1.4 пункту 141.1 статті 141 розділу III Податкового кодексу України».

Відповідно до пп. 141.1.3 п. 141.1 ст. 141 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фінансовий результат до оподаткування страховика збільшується:

на суму витрат на формування страхових резервів (технічних або математичних) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму коригування (зменшення) страхових резервів (технічних або математичних) відповідно до методики, яка визначається Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (далі - Методика).

Згідно зі пп. 141.1.4 п. 141.1 ст. 141 ПК України фінансовий результат до оподаткування страховика зменшується:

на суму коригування (зменшення) страхових резервів (технічних або математичних), на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму страхового резерву (технічного або математичного) сформованого в розмірі та порядку, передбачених Методикою.

Суми витрат страховика на формування страхових резервів (технічних або математичних) відображаються в розділі 4 «Інші різниці» додатку РІ до рядка 03 РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за відповідний звітний (податковий) період (код рядка 4.1.1).

Облік витрат на формування страхових резервів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється Міністерством фінансів України, яке затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності (п.2 ст. 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Поряд з цим, в розділі 4 «Інші різниці» додатку РІ до рядка 03 РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за відповідний звітний (податковий) період (код рядка 4.2.1) відображається сума страхового резерву (технічного або математичного) сформованого в розмірі та порядку, передбачених Методикою, яка визначається Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Методика формування страхових резервів за видами страхування, іншими, ніж страхування життя затверджена розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17.12.2004 № 3104 (далі - Розпорядження № 3104).

Так, відповідно до п. 2.1, 2.2 цієї Методики (у редакції чинній станом початок 2016 року) страховики, які здійснюють види страхування, інші, ніж страхування життя, зобов'язані формувати і вести облік таких технічних резервів за видами страхування: незароблених премій (резерви премій), що включають частки від сум надходжень страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), що відповідають страховим ризикам, які не минули на звітну дату; збитків, що включають зарезервовані несплачені страхові суми та страхові відшкодування за відомими вимогами страхувальників, з яких не прийнято рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхової суми чи страхового відшкодування.

Страховики можуть прийняти рішення про запровадження, формування і ведення обліку таких технічних резервів: резерв незароблених премій, резерв заявлених, але не виплачених збитків, резерв збитків, які виникли, але не заявлені, резерв катастроф, резерв коливань збитковості.

25.03.2016 набрала чинності нова редакція вказаної Методики, за змістом п. 2.8 якої встановлено правило, згідно з яким для коригування фінансового результату для цілей оподаткування відповідно до підпунктів 141.1.3 та 141.1.4 пункту 141.1 статті 141 розділу III Податкового кодексу України розраховується величина зменшення (збільшення) протягом звітного періоду суми технічних резервів, сформованих відповідно до вимог цієї Методики, а саме: резерву незароблених премій; резерву заявлених, але не виплачених збитків; резерву збитків, які виникли, але не заявлені.

За даними рядка 4.1.1. Додатку РІ податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2016 рік позивач відобразив суму 97 149 327 грн., на яку збільшив свій фінансовий результат до оподаткування, а у рядку 4.2.1. цього ж додатку зазначив суму 251 160 616 грн. (станом на кінець 2016 року), на яку зменшив свій фінансовий результат до оподаткування. Аналогічний показник ряд. 4.2.1 податкової декларації позивача за 1-ий квартал 2016 року становив 154 011289 грн.

Як вбачається з тексту акта перевірки, відповідач не має заперечень щодо розміру суми страхового резерву (технічного або математичного) - ряд. 4.2.1 податкових декларацій з податку на прибуток підприємств, сформованого позивачем у розмірі та в порядку, передбаченими методикою Нацкомфінпослуг у відповідності до пп. 141.1.4 п. 141.1 ст.141 ПК України, на рівні 154 011 289 грн. Втім, на думку контролюючого органу, свій фінансовий результат до оподаткування за 2016 рік позивач мав зменшувати не на сума страхового резерву як такого (251 160 616 грн.), а лише величину різниці між сумами технічних резервів станом на кінець і станом на початок звітного періоду, що у випадку позивача складає 97 149 327,00 грн. (251 160 616 грн. - 154 011 289 грн.).

З наведеною правовою позицією суд не погоджується, оскільки за змістом наведеного вище п. 2.8 Методики можна дійти висновку про внесення до порядку коригування фінансового результату до оподаткування страховика, який був визначений пп. 141.1.3 та пп. 141.1.4 п.141.1 ст. 141 ПК України в редакції до 01.01.2017 уточнень, що: у разі зменшення у страховика страхових резервів для розрахунку величини такого зменшення у 2016 році (для подальшого коригування фінансового результату для оподаткування відповідно до ряд. 4.1.2 Додатка РІ до податкової декларації з податку на прибуток підприємств) можуть братись до уваги суми тільки трьох резервів з п'яти можливих.

При цьому, безпосередньо норми пп. 141.1.4 п. 141.1 ст. 141 ПК України, у періоді, що підлягав перевірці, не змінювалися і відповідно до них фінансовий результат до оподаткування страховика мав зменшуватись не тільки на суму коригування (зменшення) страхових резервів (технічних або математичних), на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, а й на суму страхового резерву (технічного або математичного) сформованого в розмірі та порядку, передбачених Методикою.

Крім того, Методика продовжувала містити розрахунок загальної суми (величини) таких страхових резервів: резерву незароблених премій (розд. 3 Методики); резерву заявлених, але не виплачених збитків (розд. 4 Методики); резерву збитків, які виникли, але не заявлені (розд. 5 Методики), а також розрахунок загальної суми інших резервів, зменшення яких не впливало на фінансовий результат до оподаткування страховика (відповідно д п. 2.8 Методики).

В тексті свого позову позивач зазначив, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» застосувало норми ПК України, - відобразило зменшення фінансового результату на величину, передбачену в абз. 2 п.п. 141.1.4 п. 141.1 ст. 141 Кодексу - тобто на суму страхового резерву (технічного або математичного), сформованого в розмірі та порядку, передбачених Методикою у п.4.2.1. Додатку РІ до Податкової декларації з податку на прибуток за 2016 рік.

При цьому, оскільки страхові резерви у 2016 році не зменшувались, то коригування на таку суму зменшення (в порядку, який визначено абз. 2 пп. 141.1.3 п. 141.1 ст. 141 і абз. 1 пп. 141.1.4 п. 141 1 ст. 141 ПК України) не могли здійснюватися. У свою чергу, як видно з тексту акта перевірки, в ході проведеної перевірки контролюючий орган не досліджував склад страхових резервів, за рахунок яких були сформовані показники ряд. 4.2.1 податкових декларацій з податку на прибуток за 2016 рік.

Стосовно позиції контролюючого органу щодо того, що грошові кошти у розмірі 33 757 489,47 грн., виплачені позивачем фізичним особам відповідно до договорів страхування, укладених за посередництвом страхового агента в рамках програми страхування «МастерСервіс», не є страховим відшкодуванням, а є іншим доходом фізичних осіб та підлягають включенню ПрАТ як податковим агентом до складу оподаткованого доходу фізичних осіб, на які нараховується податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Як видно з тексту акта перевірки та зі змісту заперечень Офісу ВПП на відповідь на відзив, під час перевірки відповідач встановив, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було перераховано на користь фізичних осіб у вигляді страхових відшкодувань за договорами страхування, укладених за посередництвом ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» в рамках програми страхування «МастерСервіс» виплати у сумі 33 757 489,47 грн.

Відповідно до наданих до перевірки первинних документів та даних бухгалтерського обліку встановлено, що протягом 2015 - 2016 років ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»згідно вимог договорів страхування, в межах страхових сум відшкодовувало збитки, які були- спричинені за страховими випадками.

Перевіркою встановлено, що в наслідок страхових випадків, страховою компанією на основі актів сервісного центру складаються страхові акти.

Розмір страхового відшкодування за договорами страхування, розраховувався відповідно до вартості зазначеної в актах сервісного центру.

В ході проведення перевірки встановлено, що на підставі заяв страхувальників, страховою компанією здійснювались перерахування «страхового відшкодування» за договорами страхування в повному обсязі.

На переконання перевіряючих, оскільки договори страхування, укладені за посередництвом ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» в рамках програми страхування «МастерСервіс», не відповідають вимогам Закону України «Про страхування» (з мотивів, що були наведені вище по тексту судового рішення), такі виплати не є страховим відшкодуванням. А отже такі здійснені виплати є іншим доходом фізичних осіб, отриманим від страхової компанії, що мають оподатковуватись на загальних підставах.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 ПК України).

Перелік доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначений п. 164.2 ст.164 ПК України.

Зокрема, п.п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 ПК України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається інший дохід (крім зазначених у ст. 165 Податкового кодексу).

Згідно до абз. «а» п. 171.2 ст.171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподаткованих доходів з джерела їх походження в Україні.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету передбачений ст. 168 цього Кодексу. Так, згідно п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподаткований дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у статті 167 цього Кодексу.

Згідно п. 161 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Підпунктом 1.1 п. 161 підр. 10 розд. XX ПК України встановлено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу.

Також відповідно до п.п. 1.2, 1.3 п. 161 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України, об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 Податкового кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного п.п. 1.2 п.161 підр.10 р.ХХ Податкового кодексу.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 Податкового кодексу (п.п. 1.4 п. 161 підрозд. 10 розд. ХХ Податкового кодексу).

У силу норм п.п. 1.5 п. 161 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України, відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у ст. 171 Податкового кодексу.

З контексту наведених вище норм Кодексу вбачається, що об'єктом оподаткування як податком на доходи фізичних осіб, так і військовим збором, є такі, що включаються до загального оподатковуваного доходу (загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника).

Поряд з цим, пп. 165.1.27 п, 165.1 ст. 165 ПК України, передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи як: сума страхової виплати, страхового відшкодування або викупна сума, отримана платником податку за договором страхування від страховика-резидента, іншого ніж довгострокове страхування життя (у тому числі страхування довічних пенсій) та недержавне пенсійне забезпечення, у разі виконання таких умов: б) під час страхування майна сума страхового відшкодування не може перевищувати вартість застрахованого майна, визначену за звичайними цінами на дату укладення страхового договору, збільшену на суму сплачених страхових платежів (страхових внесків, страхових премій).

Таким чином, враховуючи зміст процитованої вище норми ПК України та ту обставину, що висновки акта перевірки про невідповідність комплексних договорів добровільного страхування майна та фінансового ризику, укладених позивачем з страхувальниками-фізичними особами за посередництва ТОВ «САВ-Дістрибьюшн», вимогам ст. 6 Закону України «Про страхування» та про не набрання такими договорами чинності були спростовані документально в ході розгляду цієї справи, то суд приходить до висновку про відсутність у позивача обов'язку з нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору із сум виплачених страхувальникам страхових відшкодувань у розмірі 33 757 489,47 грн. за такими комплексними договорами добровільного страхування майна та фінансового ризику за перевіряємий період.

У силу ч.ч. 1 та 2, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведені висновки суду, відповідач на виконання наведених вимог Кодексу, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності винесених на підставі акта перевірки від 26.10.2017 №3618/28-10-43-02/33908322 оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 13.11.2017 № , від 13.11.2017 № , від 13.11.2017 № , від 13.11.2017 № , від 30.01.2018 № і від 30.01.2018 № протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення останніх.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 26 грудня 2018 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.В. Кузьменко