Справа № 826/1524/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 грудня 2018 року № 826/1524/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., за участю секретаря судового засідання Семеняки А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до третя особаДержавного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві Юферової Євгенії Дмитрівни Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_9
про визнання протиправним та скасування рішення,,
за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

від відповідача-1: не прибув

від відповідача-2: ОСОБА_4

від третьої особи: не прибув

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Юферової Євгенії Дмитрівни (далі по тексту - відповідач-1), Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - відповідач-2), третя особа - ОСОБА_9, в якому (з урахуванням ухвали про закриття провадження в частині) просить: визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції у м. Києві Юферової Євгенії Дмитрівни від 20 серпня 2014 року індексний номер 15272802 про державну реєстрацію за ОСОБА_9 права власності на об'єкт нерухомості окремий інвентарний об'єкт-павільйон НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_2.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачем-1 при прийнятті оскаржуваного рішення не було дотримано вимог частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також частини 1 статті 24 вказаного Закону, адже відповідачем-1 проведено державну реєстрацію права на майно, яке не є нерухомим.

В ході судового розгляду даної справи позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач-1 у призначені судові засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві у письмових запереченнях на адміністративний позов стверджував, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені Порядком державної реєстрації праві на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868. При цьому, 28 квітня 2017 року службовою запискою Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві повідомлено, що за результатами пошуку в архіві Управління державної реєстрації Головного управління територіального управління юстиції у місті Києві реєстраційна справа, сформована державним реєстратором Юферовою Є.Д. по рішенню індексний номер 15272802 від 20 квітня 2014 року на зберіганні не знаходиться, журнал руху реєстраційних справ не містить інформації щодо видачі даної справи із архіву, номер реєстраційної справи відсутній в актах прийому-передачі справ до архіву.

Також, представник відповідача-2 стверджує, що для скасування державної реєстрації права власності необхідно судове рішення про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, що набрало законної сили.

При цьому, після 30 квітня 2016 року Управління державної реєстрації Головного управління територіального управління юстиції у м. Києві не має повноважень щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій.

Представник третьої особи у письмових поясненнях на адміністративний позов зазначив, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки внесення інформації про той чи інший об'єкт до того чи іншого субрахунку підприємства, установи чи організації здійснюється в рамках ведення бухгалтерського обліку і жодним чином не впливає на статус майна як рухомого чи нерухомого. При цьому, на думку представника третьої особи, облік об'єкту на субрахунку 104 «Машини та обладнання» був помилковим.

Додатково представник третьої особи повідомив, що право власності на окремий інвентарний об'єкт - павільйон НОМЕР_2 на момент передачі його Товариством з обмеженою відповідальністю «Віском ЛТД» у власність ОСОБА_9. було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю «Віском ЛТД», про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 8149174 від 19 серпня 2013 року.

Тобто, за переконанням представника третьої особи, окремий інвентарний об'єкт - павільйон НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 є нерухомим майном, а отже, право власності на таке майно підлягає державній реєстрації в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Додатково представник позивача у письмових поясненнях до позовної заяви зазначив, що у разі визнання окремого інвентарного об'єкту - павільйону НОМЕР_2 об'єктом нерухомості, він повинен бути введений в експлуатацію. За відстуності введення в експлуатацію цього об'єкта державна реєстрація прав власності на цей об'єкт є неможливою в силу положень частини 2 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

В С Т А Н О В И В:

Згідно рішення Київської міської ради від 08 липня 2010 року №1146/4584 ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

В подальшому, позивачу стало відомо, що на вказаній земельній ділянці розташований окремий інвентарний об'єкт - павільйон НОМЕР_2, який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_9.

Так, державним реєстратором Головного територіального управління юстиції у м. Києві Юферовою Євгенією Дмитрівною 20 серпня 2014 року прийнято рішення про державну реєстрацію індексний номер 15272802 за ОСОБА_9 права власності на об'єкт нерухомості окремий інвентарний об'єкт - павільйон НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Незгода позивача із вказаним рішенням державного реєстратора зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 2 статті 9 Закону №1952-IV передбачено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону №1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до частини 4 статті 15 Закону №1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Статтею 19 Закону №1952-IV визначено підстави для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Так, державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

При цьому, вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень визначені статтею 17 Закону №1952-IV.

Текст документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, повинен бути написаний розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові фізичних осіб та їх місце проживання, а також найменування юридичних осіб та їх місцезнаходження повинні бути написані повністю.

Не приймаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст.

Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами законодавства у сфері електронних документів та електронного документообігу, а також електронного цифрового підпису. Відповідальність за відповідність електронних копій оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, оригіналам таких документів у паперовій формі несе особа, яка подає заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі.

Згідно з пункту 3 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141 (далі - Порядок №1141, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) ведення Державного реєстру прав здійснюється державною мовою.

При цьому, відповідно до пункту 4 Порядку №1141 ведення Державного реєстру прав передбачає: 1) реєстрацію заяв (запитів) у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру прав (далі - база даних про реєстрацію заяв і запитів); 2) пошук відомостей у Державному реєстрі прав; 3) оформлення рішень, свідоцтв про право власності на нерухоме майно; 4) відкриття розділів Державного реєстру прав та/або внесення записів до нього; 5) внесення змін до записів Державного реєстру прав, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), скасування записів Державного реєстру прав; 6) надання інформації з Державного реєстру прав; 7) закриття розділів Державного реєстру прав.

Водночас, процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначав Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (далі - Порядок №868, чинний на момент прийняття оскаржуваного рішення).

Пунктом 8 Порядку №868 визначено, що для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

При цьому, документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами (пункт 6 Порядку №868).

Пунктом 13 Порядку №868 заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Вимогами пунктів 35, 36 Порядку №868 визначено, що під час проведення державної реєстрації речових прав заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права. Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Як вбачається з картки прийому заяви №14460071 від 15 липня 2014 року, до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві подано: копію довіреності №489 від 10 липня 2014 року, виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовським С.П.; копію виписки №б/н від 20 жовтня 1993 року, виданої Державною реєстраційною службою України; копію довідки №765778 від 11 січня 2013 року, виданої Державною службою статистики України; акт приймання-передачі №б/н від 10 липня 2014 року, виданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Віском ЛТД»; виписку з реєстрів засновників №б/н від 01 липня 2014 року, виданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Віском ЛТД»; протокол №01/07 від 10 липня 2014 року, виданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Віском ЛТД»; технічний паспорт №б/н від 29 липня 2013 року, виданий Київським міським бюро технічної інвентаризації; дублікат договору купівлі-продажу №4742 від 11 грудня 2013 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В.; витяг №8149174 від 19 серпня 2013 року, виданий Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві; копію статуту №б/н від 03 липня 2014 року, виданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Віском ЛТД»; копію статуту №б/н від 24 травня 2014 року, виданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Віском ЛТД»; копія довідки №001-07/14 від 01 липня 2014 року, виданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Віском ЛТД».

Як вбачається судом з матеріалів справи, згідно з договором купівлі-продажу від 11 грудня 2003 року Фонд приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва (продавець) продав, а покупець - Товариство з обмеженою відповідальністю «Віском ЛТД» купило окремий інвентарний об'єкт - павільйон НОМЕР_2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з Рішенням Київської міської ради від 08 липня 2010 року №1146/4584 «Про передачу громадянину ОСОБА_1 земельної ділянки для реконструкції нежитлової будівлі під торговельно-розважальний комплекс із закладами громадського харчування та подальших його експлуатації та обслуговування на АДРЕСА_3», вирішено передати позивачу, за умови виконання пункту 3 вказаного рішення, у довгострокову оренду на 15 років земельну ділянку площею 0,09 га для реконструкції нежитлової будівлі під торговельно-розважальний комплекс із закладами громадського харчування та подальших його експлуатації та обслуговування на АДРЕСА_3 за рахунок частини земель, відведених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 23.07.1968 року №1166 «Про відвод земельної ділянки управлінню громадського харчування міськвиконкому під будівництво комплексу кулінарії», у зв'язку з переходом права власності на майно (рішення Святошинського районного суду м Києва від 13.10.2009 року).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 25831084 від 20 серпня 2014 року об'єкт нерухомого майна окремий інвентарний об'єкт-павільйон НОМЕР_2 загальною площею 299,4 кв. м на праві приватної власності належить ОСОБА_9.

Згідно з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, встановлено, що 13 серпня 2013 року державним реєстратором Лозором І.В. на підставі дублікату договору купівлі-продажу №2-1506 від 11 грудня 2003 року, серія та номер:4742, виданий 14.11.2012 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зверьковою Н.В., внесено дані щодо приватної власності на окремий інвентарний об'єкт-павільйон НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3, площею 299,4 кв. м., власником якого було Товариство з обмеженою відповідальністю «Віском ЛТД».

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року в адміністративній справі №826/14766/17 визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозора Івана Володимировича від 16 серпня 2013 року індексний номер: 5059038 про державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Віском ЛТД» права власності на об'єкт нерухомості, окремий інвентарний об'єкт - павільйон НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_3.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що об'єкт - павільйон є рухомим майном, яке державний реєстратор не мав права реєструвати, як нерухоме майно, технічний паспорт на об'єкт є підробленим, про що свідчать докази наявні в матеріалах справи та державним реєстратором під час вирішення питання про реєстрацію цього об'єкту не було вчинено належним чином дій із встановлення дійсних обставин, віднесення типу павільйону до рухомого чи нерухомого майна та перевірки наданих заявником документів на їх справжність та не було звернень до державних реєстрів для встановлення обставин, які мали значення для вчинення реєстраційної дії.

Сказане судове рішення від 17 серпня 2018 року набрало законної сили 18 вересня 2018 року, що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень.

Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 1 статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України (частина 1 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тобто, в межах вирішення даної справи судове рішення у справі №826/14766/17 є преюдиційним та встановлює, що об'єкт - павільйон є рухомим майном, яке державний реєстратор не мав права реєструвати, як нерухоме майно.

Крім того, з наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що листом від 31 квітня 2010 року №80/126 від Фонду приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва, позивач був повідомлений, що 11 грудня 2003 року між Фондом приватизації та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віском ЛТД» був укладений договір купівлі-продажу комунального майна окремого інвентарного об'єкту павільйону НОМЕР_2. Даний об'єкт не відноситься до нежитлових приміщень, що підтверджуються довідкою балансоутримувача ЖЕО-806, оскільки він обліковується на субрахунку 104 - «Машини та обладнання».

Згідно листа від 07 жовтня 2010 року №128 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Звєрькової Наталії Володимирівни, остання дійсно посвідчувала договір купівлі-продажу, згідно з яким Фонд приватизації продав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Віском ЛТД» придбало окремий інвентарний об'єкт - павільйон НОМЕР_2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

У даному листі приватний нотаріус зазначила, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Віском ЛТД» стало власником рухомого майна, а саме - окремого інвентарного об'єкту - павільйону НОМЕР_2, який не підлягає реєстрації в БТІ.

Додатково суд звертає увагу, що з метою здійснення державної реєстрації права власності на об'єкт - павільйон НОМЕР_2 за ОСОБА_9, представником останньої державному реєстратору було надано технічний паспорт №б/н від 29 липня 2013 року, виданий Київським міським бюро технічної інвентаризації.

Водночас, як вбачається з листа від 12 грудня 2017 року №062/14-15512(И-2017) Київське міське бюро технічної інвентаризації повідомило, що не проводило технічну інвентаризацію об'єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2, а відповідно технічні паспорти за даною адресою не виготовлялись.

При цьому, представником третьої особи подано до суду копію відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації від 30 січня 2018 року №062/14-1007(И-2018), наданої за результатами розгляду звернення Остапенко Лілії Михайлівни, відповідно до якої, в архіві Бюро не існує інвентаризаційної справи на об'єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2. Також повідомлено, що в 2011 році Бюро проводило технічну інвентаризацію нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2. В матеріалах технічної інвентаризації на будівлю літера «А» по АДРЕСА_2 є запис про те, що дозвільна документація на будівництво та акт прийняття в експлуатацію в Бюро не надавались.

Суд також зважає, що в межах адміністративної справи №826/14766/17, рішення у якій набрало законної сили, судом встановлено, що технічний паспорт на об'єкт є підробленим.

Стосовно посилання представника третьої особи на висновок експертного дослідження нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, складений ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» 13 травня 2017 року, суд зазначає наступне.

Так, на дослідження експерту було надано: свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20 серпня 2014 року (індексний номер 25831084); копію технічного паспорта нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційна справа №10347) від 29 липня 2013 року, а на вирішення експертизи поставлено питання: чи являється об'єкт - нежиле приміщення, розташований за адресою: АДРЕСА_2, об'єктом нерухомого майна.

У висновку експертного дослідження зазначено, що конструкційне рішення нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, не дозволяє здійснити демонтаж всіх контрукцій та конструктивних елементів без пошкоджень і перенести на іншу земельну ділянку. Обстежене нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, являється капітальним спорудженням та може бути віднесене до об'єктів нерухомого майна.

Так, частинами 6-7 статті 101 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім'я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

Суд звертає увагу, що вказаний висновок експерта, який міститься в матеріалах справи, не містить обов'язковий відомостей щодо того, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, а також про те, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Крім того, при проведенні експертного дослідження експерту надано копію технічного паспорта нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційна справа №10347) від 29 липня 2013 року, який, як встановлено в межах адміністративної справи №826/14766/17 є підробленим.

Також суд звертає увагу, що в даному висновку експерт зазначив, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 нежиле приміщення може бути віднесене до об'єктів нерухомого майна.

Тобто можливість віднесення приміщення до нерухомого майна та набуття ним статусу нерухомого майна не є тотожними поняттями.

За таких обставин, наданий висновок експерта не спростовує висновку суду про те, що окремий інвентарний об'єкт - павільйон НОМЕР_2 є рухомим майном.

При цьому, пунктом 4 Порядку №868 визначено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об'єкти нерухомого майна, а саме на земельну ділянку, підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення.

Також, частиною 1 статті 5 Закону №1952-IV визначено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Пунктом 1 частини 1 статті 24 Закону №1952-IV визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону.

Зважаючи, що наявними матеріалами справи та судовим рішенням у справі №826/14766/17 підтверджується, що об'єкт - павільйон НОМЕР_2 є рухомим майном, яке державний реєстратор не мав права реєструвати, при цьому, державним реєстратором під час вирішення питання про реєстрацію цього об'єкту не було вчинено належним чином дій із встановлення дійсних обставин, віднесення типу павільйону до рухомого чи нерухомого майна та перевірки наданих заявником документів на їх справжність та не було звернень до державних реєстрів для встановлення обставин, які мали значення для вчинення реєстраційної дії, суд приходить до висновку, що відповідач-1 повинна була відмовити у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1952-IV

За таких обставин, наявні підстави для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора від 20 серпня 2014 року як протиправного.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач-1 як суб'єкт владних повноважень покладений на нього обов'язок доказування правомірності свого рішення не виконав повністю.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представника позивача стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції у м. Києві Юферової Євгенії Дмитрівни від 20 серпня 2014 року індексний номер 15272802 про державну реєстрацію за ОСОБА_9 права власності на об'єкт нерухомості окремий інвентарний об'єкт-павільйон НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_2.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (03134, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у м. Києві (01001, м. Київ, пров. Музейниу, 2-Д, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук