Справа № 0540/7762/18-а
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 р. Справа№0540/7762/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мозгової Н.А.

при секретарі Синиці М.І.

за участю

представника позивача Філя А.О.

представника відповідача 1 Вовченка С.П.

представника відповідача 2 Вовченка С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Селко" до Головного управління ДФС у Донецькій області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

28.08.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Селко" (надалі - позивач) звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (надалі - відповідач-1), Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач-2), у якому, з урахуванням заяви від 18.09.2018 року, просило визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 17.04.2018 року про анулювання реєстрації позивача платником податку на додану вартість у Реєстрі платників податку на додану вартість; зобов'язати відповідача-1 та відповідача-2 вчинити дії щодо поновлення реєстрації позивача платником податку на додану вартість шляхом внесення до Реєстру запису про реєстрацію платником податку на додану вартість позивача датою первинної реєстрації - 11.01.2002 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач навів, що працівниками прокуратури Донецької області та ГУ ДФС у Донецькій області 17.05.2017 року у нього були проведені обшук та виїмка, під час чого була вилучена комп'ютерна техніка та сервери. Внаслідок цього він втратив доступ до електронної інформації щодо податкового обліку та фінансово-господарської діяльності, що, у свою чергу, унеможливило подання ним декларацій з ПДВ.

Крім того, позивач зазначає про помилкове застосування відповідачем-1 п.п. "г" п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України (надалі - ПК України). Відповідачем -1 неправильно обчислені 12 послідовних податкових місяців, впродовж яких, за твердженням відповідача-1, позивач не подавав декларації з податку на додану вартість та/або подавав такі декларації, які свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

З посиланням на Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, що затверджено наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 року №1130, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2014 р. за №1456/26233 (надалі - Положення 1130), позивач вказує на обов'язок відповідачів у разі скасування судом рішення про анулювання реєстрації внести запис до реєстру платників ПДВ про реєстрацію, дата якої не змінюється. Тобто у разі задоволення позову дата реєстрації при новому записі у вказаному реєстрі повинна залишатися 11.01.2002 року.

Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, що зазначені у відзиві на адміністративний позов. Зокрема зазначив, що при прийнятті спірного рішення керувався п.п. "г" п. 184.1 ст. 184 ПК України. Згідно з ним реєстрація платника ПДВ анулюється у випадку, якщо особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

За результатами постійного моніторингу та аналізу податкової звітності було встановлено, що декларації позивача за березень - вересень 2017 року свідчили про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту, а за період жовтень 2017 - лютий 2018 року декларації не подавалися. Відповідач-1 зазначає про дотримання ним усіх умов та порядку анулювання реєстрації платника ПДВ у зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 04 вересня 2018 року адміністративний позов залишено без руху у зв'язку з недотриманням позивачем ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 21 вересня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання на 08.10.2018 року.

08.10.2018 року підготовче засідання відкладено до 23.10.2018 року.

2.10.2018 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 19.11.2018 року.

Ухвалою суду від 19.11.2018 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, оголошено перерву до 11.12.2018 року.

11.12.2018 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 19.12.2018 року.

19.12.208 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 20.12.2018 року.

Ухвалою суду від 20.12.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову. Представник відповідачів-1 та 2 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши докази, викладені в заявах по суті справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, відзив на нього, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, встановив наступне.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Селко" є суб'єктом підприємницької діяльності - юридичною особою, .

Відповідачі - 1 та 2 - Головне управління ДФС в Донецькій області та Державна фіскальна служба України є суб'єктами владних повноважень, які у спірних правовідносинах реалізують владні управлінські функції, передбачені ПК України та Положенням 1130.

Позивач був зареєстрований платником ПДВ 11.01.2002 року, що підтверджується витягом з реєстру платників ПДВ №059 від 28.03.2016 року.

17.04.2018року відповідачем-1 було прийняте рішення №1208 про анулювання реєстрації платника ПДВ позивача. Підставою для цього визначено те, що останній з 01.03.2017року по 28.02.2018року не подає декларації та/або подає такі декларації, які свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту. Останні 12 календарних місяців позивач має обсяги оподатковуваних операцій - 0 грн. За твердженням відповідача-1 наведене підтверджується реєстром податкових декларацій за 12 послідовних податкових місяців від 17.04.2018 року №447/05-99-12-01-21 ( арк. с. 59-61).

Матеріали справи містять копію даного реєстру, з якого вбачається, що позивач за березень - вересень 2017 року подавав декларації з ПДВ, обсяги поставок / придбання за якими складають 0 грн. За період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року включно декларації позивачем не подавалися ( арк. с. 62).

З копії декларації з ПДВ за березень 2017 року (подана 20.04.2017року), вбачається, що позивачем задекларована сума від'ємного значення ПДВ, що включається до складу податкового кредиту звітного періоду (рядок 16) - 47 016 696 грн. Далі, сума податку 47 016 696 грн. включена до рядку 20.2.1 декларації - сума від'ємного значення ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку. До цієї декларації надана також заява про повернення суми бюджетного відшкодування (Д4), у якій також міститься заявлена до відшкодування на банківський рахунок сума податку 47 016 696 грн. ( арк. с. 135-140).

17.05.2017 року працівниками ВКР СУФР ДПІ у м. Краматорську ГУ ДФС у Донецькій області, прокуратури Донецької області, ОУ ДПІ у м. Краматорську у приміщенні позивача був проведений обшук. Згідно з протоколом, під час обшуку були виявлені документи фінансово-господарської діяльності позивача, системні блоки комп'ютерів, електронні носії інформації, які вилучені та підлягали переданню на зберігання до камери схову або направленню на експертне дослідження ( арк. с. 131- 134).

З декларації позивача з ПДВ за наступний звітний (податковий) період - квітень 2017 року (подана 23.05.2017 року) та за інші наступні податкові періоди - травень - вересень 2017 року вбачається, що позивач не декларував суми податкового кредиту або зобов'язань з ПДВ, суми від'ємного значення податку (арк. с. 141 - 159).

Також судом встановлено, що в період з березня 2017 року по березень 2018 року позивач придбавав товари/послуги у платників ПДВ з метою формування податкового кредиту, одержував від продавців податкові накладні, що були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Це підтверджується наданою податковим органом інформацією з Єдиного реєстру податкових накладних та сторонами не заперечується. Загальна сума ПДВ за вказаними операціями складає 81 067,79 грн. (арк. с. 111-119).

Правовою підставою для прийняття спірного рішення відповідачем-1 зазначений п.п. "г" п. 184.1 ст. 184 ПК України.

За його приписами реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

З аналізу даної норми слідує, що анулювання реєстрації платника ПДВ є наслідком неподання протягом певного часу платником податку декларацій чи подання декларацій з інформацією про відсутність придбання/постачання товарів/послуг.

Судом встановлена наявність оподатковуваних операцій з придбання/постачання товарів/послуг позивача у спірному періоді. Втім, у деклараціях позивача відповідні суми податку не зазначені, а згодом позивач припинив подавати декларації.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що відсутність декларування цих сум пов'язана з вилученням на підприємстві документів щодо фінансово-господарської діяльності, комп'ютерної техніки та носіїв інформації, з використанням яких відбувалося формування та надсилання декларацій у електронній формі. Адже відсутність предметів, що були вилучені правоохоронними органами під час обшуку 17.05.2017 року з урахуванням приписів ПК України щодо документального підтвердження податкового кредиту не дозволяла відображати господарські операції у регістрах бухгалтерського та податкового обліку, належним чином складати декларації з ПДВ з використанням відповідної комп'ютерної програми, підписувати їх електронним цифровим підписом та надсилати до контролюючого органу. Тому відсутність декларування податкового кредиту пов'язана з об'єктивними та суттєвими перешкодами у цьому, отже не здійснена з поважних причин. Відповідачами згідно приписів ст. 77 КАС України не надано доказів на спростування даного твердження позивача.

Водночас, у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Відповідно до п. 184.5 ст. 184 ПК України з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, складання податкових накладних.

З наведеного суд робить висновок, що прийняття відповідачем-1 рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ позивача позбавляє останнього права на віднесення сум податку до податкового кредиту незважаючи на збереження за ним такого права впродовж терміну, зазначеного у п. 198.6 ст. 198 ПК України. Як можливий кінцевий наслідок цього, анулювання виключає можливість отримати бюджетне відшкодування податку.

Статтею 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права.

Принцип верховенства права, закріплений у статті 6 КАС України, також визначає, що суд застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні від 22.01.2009 року у справі "Булвес АД проти Болгарії" (п. 57) ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою право на нарахування податкового кредиту прирівнюється щонайменше до «правомірного очікування» того, що платнику буде надана можливість реалізувати своє право власності, що прирівнюється до «власності» в розумінні статті 1 Протоколу N 1.

Стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

ЄСПЛ у п. 62 рішення від 22.01.2009 року у справі "Булвес АД проти Болгарії" відмічає, що відповідно до своєї установленої практики, при встановленні необхідності втручання, включаючи втручання для забезпечення сплати податків, необхідним є дотримання «справедливої рівноваги» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Мета досягнення такого балансу відображається у структурі статті 1 Протоколу N 1 загалом, включаючи другий абзац: необхідність дотримання розумного співвідношення між засобами, що використовуються, та цілями, які повинні бути досягнуті.

Суд зауважує, що анулювання реєстрації платником ПДВ не може розцінюватися як міра відповідальності, оскільки підстави для цього не обов'язково передбачають протиправну поведінку платника (наприклад, вона відсутня у разі декларування відсутності придбання/продажу товарів/послуг).

Пунктом 2.1 Положення 1130 передбачено, що реєстр платників ПДВ - автоматизований банк даних, створений відповідно до пункту 183.12 статті 183 розділу V ПК України для забезпечення: реєстрації та єдиного обліку платників ПДВ; єдиних принципів ідентифікації платників ПДВ; контролю за справлянням податку на додану вартість; організації суцільного й вибіркового аналізу.

З урахуванням цього суд приходить до висновку, що анулювання реєстрації платником ПДВ має на меті підтримання Реєстру платників ПДВ, як суттєвої складової системи справляння ПДВ, у актуальному стані.

Це відповідає загальним інтересам спільноти у забезпеченні фінансової стабільності системи оподаткування ПДВ разом із її сукупністю норм щодо темпоральних обмежень права на нарахування податкового кредиту та проведення перевірок контролюючими органами.

Виходячи з наведеного вище, суду у даній справі, так саме як і ЄСПЛ у справі "Булвес АД проти Болгарії", необхідно оцінити, чи заходи, вжиті зі сторони держави з метою підтримання реєстру платників ПДВ у актуальному стані були співрозмірними обмеженню права платника податків на мирне користування своєю власністю.

Суд звертає увагу, що позивач не припускав порушень визначених ПК України правил нарахування податкового кредиту, коли не включав до його складу ПДВ за належним чином зареєстрованими податковими накладними в період з березня 2017 року по лютий 2018 року на загальну суму 81067,79грн. Як вже зазначалося, в силу п.198.6 ст. 198 ПК України це право зберігалося за позивачем впродовж 1095 днів з дати складання податкових накладних.

Більш того, з незалежних від позивача обставин, він не мав можливості скористатися таким правом через проведення обшуку та виїмки.

Пунктом 5.5 Положення 1130 передбачено, що контролюючі органи здійснюють постійний моніторинг платників ПДВ, включених до Реєстру, та приймають рішення про анулювання реєстрації платників ПДВ у разі існування відповідних підстав.

Проте ані ПК України, ані Положення 1130 не встановлюють конкретних строків прийняття рішення про анулювання реєстрації за ініціативою контролюючого органу у разі самостійного виявлення ним підстав для цього. Законодавством також не передбачено у такому випадку попередження платника про наявність підстав для анулювання або намір контролюючого органу прийняти рішення про анулювання його реєстрації платником ПДВ.

У разі такого анулювання платник податку не може завчасно включити до податкового кредиту суми ПДВ та заявити про їх бюджетне відшкодування та отримати його в порядку, що передбачений п. 184.9 ст. 184 ПК України.

Таким чином, позивач не мав можливості передбачити анулювання його реєстрації платником ПДВ за ініціативою контролюючого органу та заздалегідь прийняти заходи щодо захисту власних майнових інтересів.

З урахуванням цього суд дійшов висновку, що незважаючи на відсутність порушень чи зловживань з боку позивача, він був поставлений у несприятливі умови, оскільки втратив можливість включити до податкового кредиту суми сплаченого ним податку та зменшити податкові власні зобов'язання чи отримати бюджетне відшкодування ПДВ.

Суд також вважає, що внаслідок стану правового регулювання та фактичних обставин, що встановлені у даній справі, позивач несе надзвичайне обтяження, яке порушує справедливий баланс, що повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу N 1.

Аналогічних висновків за інших, але співставних фактичних обставин дійшов ЄСПЛ у п. 71 рішення від 22.01.2009 року у справі "Булвес АД проти Болгарії".

Зважаючи на місце міжнародних договорів у системі законодавства України, невідповідність спірного рішення відповідача-1 статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обумовлює задоволення позовних вимог про визнання його протиправним та скасування.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача-1 та відповідача-2 вчинити дії щодо поновлення реєстрації позивача платником податку на додану вартість шляхом внесення до Реєстру запису про реєстрацію платником податку на додану вартість позивача датою первинної реєстрації - 11.01.2002 року, суд вважає їх передчасними та необґрунтованими.

Відповідно до абз.3 п. 5.10 Положення 1130 підставою для внесення до реєстру змін щодо скасування анулювання реєстрації, що відбулось за самостійним рішенням контролюючого органу, є рішення суду, яке набрало законної сили, або рішення контролюючого органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ.

Рішення суду у даній справі не набрало законної сили, а тому твердження про виникнення у відповідачів певних обов'язків на його підставі є передчасним. За відсутності таких обов'язків, права позивача щодо відображення у реєстрі платників ПДВ інформації щодо нього, у тому числі дати його реєстрації, наразі не порушені. Тобто відсутній предмет судового захисту, що обумовлює відмову у задоволенні позовних вимог у вказаній частині.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ч.1, 3 ст. 139 КАС України підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Селко" (, місцезнаходження:85400, Донецька область, м.Селидове, вул. Радянська, б. 2а) до Головного управління ДФС у Донецькій області (, місцезнаходження: 87526, Донецька область, місто Маріуполь, вул. 130 Таганрозької Дивізії, б. 114), Державної фіскальної служби України (, місцезнаходження: 04053, м.Київ, пл. Львівська, б.8) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 17.04.2018 року про анулювання реєстрації платником податку на додану вартість у Реєстрі платників податку на додану вартість; зобов'язання Головного управління ДФС у Донецькій області та Державної фіскальної служби України вчинити дії щодо поновлення реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю "Селко" платником податку на додану вартість шляхом внесення до Реєстру запису про реєстрацію платником податку на додану вартість датою первинної реєстрації - 11.01.2002 року - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Донецькій області №1208 від 17.04.2018 року про анулювання реєстрації платником податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Селко" у Реєстрі платників податку на додану вартість.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Селко" (, місцезнаходження: 85400, Донецька область, м.Селидове, вул. Радянська, б. 2а) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (, місцезнаходження: 87526, Донецька область, місто Маріуполь, вул. 130 Таганрозької Дивізії, б. 114) судові витрати із судового збору у сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 20 грудня 2018 року. Повний текст судового рішення складено та підписано 29 грудня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Мозговая Н.А.