Справа № 808/1926/18
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

20 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 808/1926/18
головуючий суддя І-ї інстанції - Конишева О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, відокремленим підрозділом якого є Бердянське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року у справі № 808/1926/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, відокремленим підрозділом якого є Бердянське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, третя особа: Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (далі - відповідач), третя особа: Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області (далі - третя особа), в якому просив: визнати дії та постанову Бердянського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 25 жовтня 2017 року № 0804/20465/20465/18 незаконною; зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату щомісячної страхової виплати з 01 листопада 2017 року, а також виплатити заборгованість, що утворилась за щомісячною страховою виплатою з 01 листопада 2017 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано дії та постанову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, відокремленим підрозділом якого є Бердянське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 25 жовтня 2017 року № 0804/20465/20465/18 про припинення страхових виплат ОСОБА_1 протиправними. Зобов'язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, відокремленим підрозділом якого є Бердянське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області поновити нарахування та виплату щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 та виплатити утворену заборгованість з щомісячної страхової виплати з 01 листопада 2017 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, відокремленим підрозділом якого є Бердянське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично мотивована доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, а саме: останнім зазначається, що страхові виплати позивачу здійснювалась до 01 листопада 2017 року, після чого були припинені у зв'язку із скасуванням довідки про реєстрацію внутрішньо переміщеної особи. Зазначає, що при скасуванні вказаної довідки у позивача відсутні підстави для отримання щомісячних страхових виплат, оскільки він втрачає статус внутрішньо переміщеної особи. Просить задовольнити апеляційну скаргу та відмовити в задоволенні позову.

Позивачем на адресу суду відзив не направлено, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Бердянському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, як отримувач щомісячної страхової виплати у зв'язку із 50% втратою професійної працездатності, що підтверджується довідкою МСЕК від 05 серпня 2008 року серії ДОН-05 № 142859.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, адресою фактичного місця проживання якої є: 71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Ревуцького, буд. 9, про що зазначено у виданій Управлінням соціального захисту населення Бердянської міської ради Запорізької області довідці від 28 лютого 2018 року № /23923.

Постановою відповідача від 25 жовтня 2017 року № 0804/20465/20465/18 позивачу припинено щомісячну страхову виплату у розмірі 4205,99 грн. з 01 листопада 2017 року через скасування довідки переселенця від 25 листопада 2014 року № НОМЕР_1.

На заяву позивача від 01 грудня 2017 року щодо причин припинення виплат відповідачем надано лист-відповідь від 13 грудня 2017 року № 969, яким повідомлено, що рішенням Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області № 404 від 17 жовтня 2017 року скасовано дію довідки позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, на підставі пункту 5 статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Позивач не погодившись з такими діями відповідача, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Частково задовольняючі вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що страхові виплати позивачу припинено у звязку із скасуванням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25.11.2014 № рішенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, відокремленим підрозділом якого є Бердянське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, що суперечить ч. 1 ст. 46 Закону №1105-XIV, оскільки такої підстави для припинення страхових виплат законом не встановлено.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання соціальних виплат як складової частини права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у звязку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоровя визначаються Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV (далі Закон №1105-XIV).

Пунктом третім розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону №1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (пп. 1, 3 ч. 1 ст. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону №1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо зясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, повязаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі Закон України - №1706-VII) передбачено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

У разі отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, про закінчення строку дії довідки про взяття на облік, її скасування або про відмову у продовженні строку дії такої довідки робочий орган виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) особи, яка тимчасово переміщена, припиняє нарахування і фінансування страхових виплат та страхових витрат на медичну і соціальну допомогу (абз. 3 п. 2 Порядку №20).

За приписами п. 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Уповноважений орган на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запис про скасування дії довідки.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі-постанова №365) встановлено, що контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Відповідно до пп. 2 п. 12 постанови № 365 соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи страхові виплати позивачу припинено у звязку із скасуванням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25.11.2014 року № НОМЕР_1 рішенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, відокремленим підрозділом якого є Бердянське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV такої підстави для припинення страхових виплат не встановлено.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що 25.11.2016 позивачу видано довідку № 2675 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а 28.02.2018 року позивачу також видано довідку № /23923 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У даному випадку наявність або відсутність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні страхових виплат, та потребує від людини здійснення додаткових дій, не передбачених Законами.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України, а відповідно суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо посилань відповідача на підзаконні нормативно-правові акти, а саме: на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та постанову правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 № 20 «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообовязковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції», слід зазначити наступне.

Закріплене у Конституції України поняття «закон України» не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У рішенні від 8 липня 2004 року Ілашку та інші проти Молдови та Росії ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров'я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Отже, виходячи із зазначених норм законодавства, правової та соціальної природи пенсії, право громадянина на призначення йому страхових виплат не можна пов'язувати з такою умовою, як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання), а держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначені страхові виплати.

Відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у звязку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п. 1 ч 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316, ст. ст. 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, відокремленим підрозділом якого є Бердянське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року у справі № 808/1926/18 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко