Справа № 305/216/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/1090/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Макарика В.Я., Глушка І.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рахівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання рішення недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 травня 2018 року (суддя першої інстанції Маєцька Н.Д., м. Ужгород),

В С Т А Н О В И В :

8 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Рахівського районного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до Рахівської міської ради Закарпатської області, третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення Рахівської міської ради від 04 січня 2013 року № 477 про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення проекту відведення земельної ділянки у приватну власність площею 1,0024 га для ведення особистого селянського господарства.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 8 лютого 2018 року дану справу було передано для розгляду за підсудністю Закарпатському окружному адміністративному суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у від 4 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення й постановити нове - про задоволення позову. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначив, що суд не дав належної оцінки тому факту, що Рахівська міська рада дала дозвіл на розробку проекту землеустрою ОСОБА_3 щодо земельної ділянки площею 1,0024 га, до складу якої входить частина, що перебувала у постійному користуванні позивача з 1996 року згідно рішення Рахівської міської ради народних депутатів №19 від 24 березня 1996 року, а також рішення Рахівської міської ради № 95 від 8 жовтня 1999 року. Оскаржуване рішення відповідача перешкоджає реалізації його права на отримання земельної ділянки у власність, хоча така перебувала у його пістійному користуванні згідно рішень ради, які скасовані не були.

У судове засідання сторони, а також третя особа не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені по час та місце судового розгляду справи за п'ять днів до судового засідання, про що свідчать розписки про вручення поштових відправлень, а також відомості з офіційного сайту Укрпошти про вручення поштових відправлень позивачу і третій особі.

Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач також був повідомлений про час та місце розгляду справи, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Просив відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1, вказавши по законність і обгрунованність оскаржуваного судового рішення.

Суд, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до Рахівської міської ради із заявою про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 площею 1,0024 га.

Комісією Рахівської міської ради з питань регулювання земельних відносин та містобудування на засіданні 21 грудня 2012 року вирішено винести на розгляд пленарного засідання міської ради питання про надання дозволу на виготовлення проектної документації на земельну ділянку (протокол засідання № 56).

04 січня 2013 року Рахівською міською радою прийнято рішення за № 477, яким надано дозвіл на виготовлення проектів відведення земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 площею 1,0024 га.

28 листопада 2017 року позивач також звернувся до Рахівської міської ради із заявою про виділення йому земельної ділянки біля його будинку по АДРЕСА_1 для ведення садівництва площею 0,12 га, передати її у власність, надати дозвіл на виготовлення проектної документації.

Листом Рахівської міської ради від 28 грудня 2017 року за № 1779 позивача повідомлено, що на земельну ділянку, яку він має намір отримати безоплатно у власність вже надано ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею - 1,0024 га у власність для ведення особистого селянського господарства рішенням сесії Рахівської міської ради № 477 від 04 січня 2013 року.

Позивач оскаржив рішення відповідача про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є публічно-правовим.

Однак, такий висновок є неправильним з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом із тим, спір у цій справі не відповідає ознакам та характеристикам публічно-правового спору.

Суб'єктом владних повноважень згідно зі статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Згідно доводів апелянта, останній оскаржує рішення відповідача щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою третій особі з тих підстав, що претендує на частину цієї земельної ділянки, яка перебувала у його постійному користуванні згідно рішень Рахівської міської ради від 25 травня 1994 року, а також від 28 жовтня 1996 року №75. При цьому, спірна земельна ділянка була помилково включена до складу земельної ділянки, що була надана третій особі.

Також як вбачається з матерілів справи, згідно рішення Рахівської міської ради №582 від 11 жовтня 2013 року було затверджено протоколи №24, 25, 26 засідань узгоджувальних комісій Рахівської міської ради від 30 липня 2013 року, 20 вересня 2013 року, 1 жовтня 2013 року та погоджено межі земельної ділянки згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 площею 1,0024 га ОСОБА_3 без погодження із сусіднім землекористувачем ОСОБА_1

25 червня 2018 року Рахівська міська рада прийняла рішення, яким затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1. Передано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 1,0024 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 із земель комунальної власності територіальної громади м. Рахова.

Отже, оскаржуване рішення щодо надання ОСОБА_3 дозволу на виготовлення технічної документації на земельну дялянку як перший етап процесу передачі ділянки у власність було реалізовано і вичерпало свою дію, оскільки ОСОБА_3 являється власником спірної земельної ділянки.

Таким чином, захист прав позивача у адміністративному судочинстві виключно шляхом скасування рішення суб'єкта владних повноважень про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою є неможливим.

Таким чином, предметом оскарження у цій справі є не стільки рішення міської ради як суб'єкту, наділеного владно-управлінськими функціями, - скільки передача у власність земельної ділянки ОСОБА_3, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Враховуючи наведене, колегія суддів робить висновок, що даний спір фактично стосується не реалізації суб'єктом владних повноважень його повноважень, пов'язаних з його компетенцією у сфері управління щодо позивача, а - права користування позивачем земельною ділянкою та можливості отримання її у власність.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Судуу постанові від 16 жовтня 2018 року (справа №914/870/17) під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі. Рішення суб'єкта владних повноважень у сфері оформлення права власності може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовну вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред'являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №826/240/16.

Враховуючи те, що цей позов фактично направлено на поновлення прав позивача у сфері земельних відносин, а також беручи до уваги факт існування права власності на спірні земельні ділянки третьої особи, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не є публічно-правовим, а тому має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

З огляду на встановлене, апеляційний суд вважає, що між позивачем та відповідачем (суб'єктом владних повноважень) немає жодних правовідносин, які б мали ознаки публічно-правових відносин, спір не є публічно-правовим, оскільки існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Дана справа з огляду на суб'єктний склад сторін та суть спору підлягає розгляду судом загальної юрисдикції у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у адміністративній справі.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 3 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 319, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 травня 2018 року у справі № 305/216/18 - скасувати.

Провадження у справі № 305/216/18 за позовом ОСОБА_1 до Рахівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання рішення недійсним - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді В.Я. Макарик

І.В. Глушко

Повний текст складено 08 січня 2019 року.