Справа № 826/3052/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08 січня 2019 року № 826/3052/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Бенефіт Істейт», про визнання протиправними та скасування рішень, скасування записів,

встановив:

22.02.2018 ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни (приватний нотаріус КМНО Кобелєва А.М.) про:

- визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 16.03.2017, індексний №34301069, прийнятого приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. на нежилі приміщення №18 та №19 (в літ. В) загальною площею 265,4 кв.м. із місцезнаходженням: АДРЕСА_2, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Бенефіт Істейт» (ТОВ «Бенефіт Істейт»), ;

- скасування запису про право власності: №19476143, внесеного 16.03.2017 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 16.03.2017, індексний №34301069, що прийняте приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М.;

- визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №34301998 про заборону відчуження нерухомого майна до повного розрахунку, обтяжувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (ТОВ «Кей-Колект»), особа, майно якої обтяжується - ТОВ «Бенефіт Істейт», прийняте приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М.;

- скасувати запис про обтяження № 19477065, внесений 16.03.2017 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 34301998, що прийняте приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач в порушення вимог статей 18, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (Закон №1952-IV), статей 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV (Закон №898-IV) протиправно прийняв рішення щодо реєстрації права власності на вказані нежитлові приміщення за ТОВ «Бенефіт Істейт».

Позивач вважає рішення відповідача протиправними, позаяк такі рішення прийняті за відсутності повноважень у відповідача, оскільки наказом Міністерства юстиції України від 25.01.2017 №185/5 анульовано доступ державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та направлено до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Мінюсті подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Крім того, позивач наголошує, що відповідач у порушення статті 37 Закону №898-IV не перевірив чи направлено іпотекодержателем повідомлення про намір укласти договір про відчуження предмету іпотеки, а також не звернув увагу, що позивач та іпотекодержатель не укладали окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2018 у справі відкрито провадження та залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Бенефіт Істейт».

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, в додаткових письмових поясненнях та наданих доказах.

Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечував та просив у задоволенні позову відмовити повністю у зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Представники відповідача та іншої третьої особи в судові засідання не з'являлися, причини неявки не повідомляли, хоча про дату, час та місце їх проведення повідомлялися належним чином.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотаннями позивача та присутніх представників, на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) та частини дев'ятої статті 205 цього ж Кодексу ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач набув право власності на нежитлові приміщення №18 та №19 (в літ. В) в будинку АДРЕСА_2, загальною площею 265,4 кв. м., на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2005, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук З.М за реєстровим номером №4415.

У подальшому, між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (АКІБ «УкрСиббанк», Банк) укладено договори про надання споживчого кредиту від 24.01.2008 №0 та №00, а також кредитний договір №0 від 24.01.2008.

Крім того, 24.01.2008 для забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаними договорами споживчого кредиту та кредитного договору, між позивачем (іпотекодавець) та Банком укладено договір іпотеки №13134 (Договір іпотеки), за умовами якого іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення №18 та №19 (в літ. В), загальною площею 265,4 кв. м., які знаходяться у АДРЕСА_2.

Вказаним договором іпотеки передбачено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, пунктом 4.2 Розділу 4 Договору іпотеки визначено, що звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку», з інших передбачених законодавством України підстав.

Згідно пункту 4.5 Розділу 4 Договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього Договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Розділом 5 Договору іпотеки передбачено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: (пункт 5.2.1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; (пункт 5.2.2) отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-кому разі лише до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 5.3.).

12.12.2011 Банк відступив ТОВ «Кей-Колект», відповідно до договору про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, право вимоги за вказаним іпотечним договором.

16.03.2017 між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Бенефіт Істейт» укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень №18 та №19 (в літ. В), загальною площею 265,4 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. за реєстровим номером №156.

У пункті 1.3 вказаного договору зазначено, що право на відчуження вказаних приміщень будь-якій особі належить продавцю (ТОВ «Кей-Колект») на підставі: Договору іпотеки, посвідченого 24.01.2008 приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. та зареєстрованого в реєстрі за №876; Договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідченим 12.12.2011 за реєстровим №5207-5208 Саєнко С.В., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області; Договору факторингу №1 від 12.12.2011, укладеного між ПАТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «Кей-Колект». Право власності на зазначені приміщення належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1), на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25.11.2005 Ганчук З.М., приватним нотаріусом КМНО та зареєстрованого в реєстрі за №4415.

16.03.2017 приватний нотаріус КМНО Кобелєва А.М. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 34301069 щодо об'єкту: нежилі приміщення №18 та №19 (літ. В.) загальною площею 265,4 кв. м. із місцезнаходженням: АДРЕСА_2 та внесла запис про реєстрацію права власності номер: 19476143 за ТОВ «Бенефіт Істейт» ().

Підставою для прийняття вказаного рішення вказано договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 16.03.2017, укладений між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Бенефіт Істейт», який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М.

Крім того, 16.03.2017 відповідач прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34301998 про заборону відчуження нерухомого майна до повного розрахунку, обтяжувач - ТОВ «Кей-Колект», особа, майно якої обтяжується ТОВ «Бенефіт Істейт» та внесла запис про обтяження номер: 19477065.

Вказані рішення та записи відповідача є предметом оскарження у даній справі.

Позивач вважає, що відповідач при винесенні вказаних рішень порушила вимоги чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України та його права.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами та третіми особами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Умови, підстави та порядок здійснення реєстрації прав на нерухоме майно встановлені Законом №1952-IV та постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1177 «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яка набрала чинності 01.01.2016 (Порядок №1177).

Відповідно до статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Закону України №1952-IV загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до статті 4 Закону №1952-IV державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об'єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно із частиною першою статті 10 Закону №1952-IV державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв'язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав, відповідно до вимог пунктів 1, 14 частини першої статті 27 Закону №1952-IV проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Пунктом 9 Порядку №1127 передбачено, що разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

При прийнятті рішення державний реєстратор повинен дотримуватись порядку державної реєстрації прав та їх обтяжень, який визначено частиною третьою статті 10 Закону №1952-IV, в тому числі зобов'язаний здійснити належну перевірку поданих заявником документів.

Зокрема, державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. 4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; формує реєстраційні справи у паперовій формі; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно частини четвертої статті 18 Закону №1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Проте, вказані вимоги не були дотримані при винесенні відповідачем спірних рішень, оскільки відповідач не перевірив відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, тобто не виконав обов'язку щодо ретельної перевірки документів, наданих для проведення державної реєстрації речового права.

Так, відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки та особливості його реалізації визначено статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Враховуючи, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення був договір купівлі-продажу, укладений іпотекодержателем нерухомого майна, а не його власником, приватний нотаріус КМНО Кобелєва А.М. при прийнятті рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які виникають з договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, повинна була перевірити дотримання іпотекодержателем вимог законодавства при реалізації права на продаж предмета іпотеки.

Як зазначено вище, судом встановлено, що Розділом 5 Договору іпотеки передбачено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: (пункт 5.2.1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; (пункт 5.2.2) отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-кому разі лише до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 5.3.).

Отже, іпотекодержатель набуває право продати предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто за наявності волевиявлення іпотекодавця. Натомість, при відсутності такого договору та згоди іпотекодавця на продаж предмета іпотеки іпотекодержателем, це питання вирішується у судовому порядку.

Відповідачем не спростовано того факту, що всупереч вимог Договору іпотеки та вимог законодавства продаж предмету іпотеки відбувся у відсутність окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку.

З аналізу норм Закону №1952-IV вбачається, що приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державний реєстратор зобов'язаний ретельно перевірити документи, які подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, а також встановити факт відсутності підстав для відмови у такій реєстрації.

Суд доходить висновку, що відповідачем не було належним чином встановлено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, оскільки відповідачем проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ «Бенефіт Істейт» на нежитлові приміщення на підставі Договору купівлі-продажу, який містить посилання на договір іпотеки, яким не передбачено можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права на продаж предмету іпотеки за відсутності окремого договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення таких вимог.

Крім того, суд з'ясував, що в силу вимог пункту 6.2 Договору іпотеки, листування між сторонами за цим Договором здійснюється шляхом направлення або надання однією Стороною відповідних повідомлень (рекомендованих листів) іншій стороні на її адресу, що визначена як адреса для листування у розділі «Адреси, банківські реквізити та підписи Сторін» цього Договору або за іншою адресою, про яку Сторона письмово повідомила іншій Стороні при зміні адреси. Підтвердженням факту відправлення повідомлення (рекомендованого листа) є поштова квитанція або інший поштовий документ, що підтверджує факт відправки або вручення або отримання повідомлення.

З наявної у матеріалах справи копії вимоги ТОВ «Кей-Колект» від 02.04.2014 №735537

адресованій ОСОБА_1 вбачається, що ТОВ «Кей-Колект» визначило суму боргу за кредитними договорами станом на 02.04.2014 та вимагало її сплатити на відповідний рахунок у банку, а також попередило про намір продати майно передане в іпотеку в порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

У якості доказу направлення вказаної вимоги позивачу, суду надано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Разом з тим, суд врахував, що відправником зазначено - ТОВ «Укрборг», яке не є стороною Договору іпотеки.

Суд критично оцінює посилання ТОВ «Кей-Колект» про те, що вказана вимога вручена позивачу належним чином у зв'язку з укладенням між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Укрборг» договору про надання послуг (у тому числі, відправлення поштової кореспонденції ТОВ «Кей-Колект»). Так, положеннями Договору іпотеки передбачено обов'язок направлення повідомлення саме стороною Договору.

Крім того, позивач стверджує, що листа-вимоги ТОВ «Кей-Колект» з повідомленням про намір продати предмет іпотеки не отримував, а отримав лист від іншої особи та з іншим змістом. Зокрема, зазначає, що надана ТОВ «Кей-Колект» копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення підтверджує направлення та отримання позивачем повідомлення ТОВ «Укрборг» від 28.03.2014 №280314/735537-юр, яким повідомлено про те, що представники іпотекодержателя здійснять перевірку предмета іпотеки, копія якого залучена до матеріалів справи.

За таких обставин, суд доходить висновку, що ТОВ «Кей-Колект» не виконало встановлену законодавством вимогу про повідомлення іпотекодавця про намір відчужити предмет іпотеки у порядку та спосіб, який визначено законодавством та Договором іпотеки, на що відповідач не звернув уваги.

З огляду на викладене, оскаржувані рішення, прийняті приватний нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М., підлягають скасуванню у зв'язку з тим, що вони прийняті з порушенням законодавства у сфері державної реєстрації прав та їх обтяжень, тобто без дотримання вимог статей 10, 18 Закону №1952-IV.

Так, приймаючи рішення про реєстрацію права власності на вказані нежилі приміщення за ТОВ «Бенефіт Істейт», державний реєстратор не врахував вимоги чинного на момент виникнення спірних відносин законодавства та належним чином не перевірив надані заявником документи на предмет їх відповідності вимогам законодавства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що спірними рішеннями відповідача порушено права позивача.

Зі змісту статті 245 КАС України вбачається, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, вимога позивача про скасування записів внесених до відповідних державних реєстрів на підставі оскаржуваних рішень про реєстрацію права власності та реєстрацію обтяження нежитлових приміщень є похідною та взаємопов'язаною з вимогою про скасування рішень відповідача та є способом відновлення порушеного права.

Відтак, з метою повного захисту прав та інтересів позивача необхідно скасувати запис про право власності №19476143, внесений 16.03.2017 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 16.03.2017, індексний №34301069, та запис про обтяження №19477065, внесений 16.03.2017 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №34301998, що прийняті приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. Вказане є способом відновлення порушеного суб'єктом владних повноважень права позивача.

Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача про відсутність у відповідача повноважень на вчинення реєстраційних дій у зв'язку з прийняттям Мін'юстом наказу №185/5 від 25.01.2017, яким анульовано доступ відповідачу до відповідних державних реєстрів, у тому числі - до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, на момент прийняття оскаржуваних рішень та внесення відповідних записів до державних реєстрів, набрала законної сили та була обов'язковою до виконання, ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2017 у справі №826/2758/17 про задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, відповідно до якої призупинено дію пункту 3 наказу Мін'юсту №185/5 від 25.01.2017.

Таким чином, у приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. було право на прийняття рішення у якості державного реєстратора прав на об'єкти нерухомого майна та був доступ до відповідних державних реєстрів.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність та обґрунтованість прийняття спірних рішень, з огляду на вимоги, встановлені частиною другою статті 19 Конституції України та статтею 2 КАС України, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини п'ятої статті 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Доказів понесення сторонами витрат суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Бенефіт Істейт», про визнання протиправними та скасування рішень, скасування записів задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 16.03.2017, індексний №34301069, державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про реєстрацію права власності на нежилі приміщення №18 та №19 (в літ. В) загальною площею 265,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Бенефіт Істейт» ().

Скасувати запис про право власності №19476143, внесений 16.03.2017 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 16.03.2017, індексний №34301069, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №34301998 про заборону відчуження нерухомого майна до повного розрахунку, обтяжувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», особа, майно якої обтяжується - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бенефіт Істейт», прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною.

Скасувати запис про обтяження №19477065, внесений 16.03.2017 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №34301998, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак