Справа № 807/460/18
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2018-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2018 року м. Ужгород№ 807/460/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Неміш Т.В.

за участю:

сторони у судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ядзакі Україна" до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ядзакі Україна" звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Закарпатській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗК94/216/АВ/ВЗ-ФС-37 від 03 травня 2018 року, винесену Управлінням Держпраці у Закарпатській області в особі першого заступника начальника Управлінням Держпраці у Закарпатській області Грицика Василя Івановича, якою накладено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ядзакі Україна" штраф у розмірі 37230,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в ході інспекційного відвідування за зверненням працівника ОСОБА_1 щодо порушення його трудових прав в частині збереження за ним місця роботи під час проходження строкової служби, відповідачем було виявлено порушення товариством ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України, а саме, звільнення працівника під час проходження ним строкової військової служби під час дії особливого періоду у зв`язку з чим постановою №ЗК94/216/АВ/ВЗ-ФС-37 від 03 травня 2018 року до позивача застосовані фінансові санкції у розмірі 37230,00 грн. Таке рішення відповідача вважає протиправним, оскільки особливий період на час звільнення працівника не діяв, оскільки такий обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє, а отже звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі вступом на строкову військову службу було законним та таким, що не порушує гарантії, передбачені ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

19 грудня 2018 року до Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без участі позивача на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

22 грудня 2018 року до Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла заява представника відповідача про розгляд справи без його участі.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).

18 червня 2018 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву №07-11/2035 від 18.06.2018 р., відповідно до якого проти задоволення позову заперечив. Зокрема вважає, що інспекційне відвідування позивача проведено на підставі наявних повноважень та в порядку, встановленому законом, у зв`язку з надходженням звернення гр. ОСОБА_1 щодо порушення його права на збереження місця роботи і середнього заробітку під час проходження строкової військової служби, за результатами якого встановлено порушення позивачем вимог п. 3 ч. 1 ст. 36, ст. 119 Кодексу законів про працю України. У зв`язку з підтвердженням під час проведеного заходу зазначеного порушення до позивача правомірно застосовано санкції, передбачені абз. 5 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 червня 2018 року провадження у справі було зупинено у зв`язку із зверненням представника позивача з клопотанням про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №807/347/18.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року поновлено провадження у справі у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням у справі №807/347/18.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що посадовими особами Управління Держпраці у Закарпатській області на підставі наказу «Про проведення інспекційних відвідувань» від 29.03.2018 р. №45 у період з 11 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року проведено інспекційне відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю «Ядзакі Україна» (далі ТОВ «Ядзакі Україна») за адресою: вул. Туряниці, буд. 7, с. Минай, Ужгородський район, Закарпатська область, 89424 (акр. спр. 90).

Підставою для проведення інспекційного відвідування стала заява працівника ТОВ «Ядзакі Україна» ОСОБА_1 про порушення щодо нього законодавства про працю, а саме, звільнення його з роботи під час проходження строкової військової служби (акр. спр. 91).

За результатами проведеного інспекційного відвідування складено акт №ЗК94/216/АВ від 12 квітня 2018 року (арк. спр. 12 16), відповідно до якого встановлено, що наказом ТзОВ «Ядзакі Україна» №07699 від 08 листопада 2016 ОСОБА_1 прийнятий на посаду в`язальника схемних джгутів на строковий трудовий договір з 09 листопада 2016 року. Відповідно до наказу №08089 від 14 вересня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади з 14 вересня 2017 року на підставі п. 3 ст. 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку з призовом на військову службу на підставі повідомлення Великоберезнянського районного військового комісаріату №1601 від 06.09.2017 року. У зв`язку з чим посадовими особами зроблено висновок про порушення ТОВ «Ядзакі Україна» вимог ч. 3 ст.119 Кодексу законів про працю України, що виразилося у неправомірному звільненні ОСОБА_1 , який був призваний на строкову військову службу в особливий період, з роботи без збереження місця роботи і середнього заробітку.

На підставі висновків акту перевірки, головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Сумарою А.Ф. винесено припис про усунення виявлених порушень №ЗК94/216/АВ/П від 12 квітня 2018 року, відповідно до якого ТОВ «Ядзакі Україна» зобов`язано в подальшому дотримуватися вимог ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України (арк. спр. 17-18).

Зазначені акт та припис були підписані уповноваженою особою із зауваженням, де зазначено, що заперечення на акт будуть надані в межах строків, передбачених законом.

16 квітня 2018 року уповноваженим представником ТОВ «Ядзакі Україна» подано зауваження на акт інспекційного відвідування №ЗК94/216/АБ від 12.04.2018 року, у якому позивач стверджує, що ТОВ «Ядзакі Україна» дотримувалося, дотримується і буде дотримуватися гарантій, які передбачені ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України. Та вказує, що у даному випадку підприємством не допущено порушень, визначених ч. 3 ст 119 Кодексу законів про працю України, оскільки дія особливого періоду, під час якого не допускається звільнення, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (арк. спр. 19 23).

19 квітня 2018 року листом №07-02/1318 Управління Держпраці у Закарпатській області повідомило ТОВ «Ядзакі Україна» за результатами розгляду зауважень на акт інспекційного відвідування повідомлено про відсутність підстав для скасування припису №ЗК94/216/АВ/П від 12 квітня 2018 року (акр. спр. 28 29).

За результатами розгляду справи про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування №ЗК94/216/АВ від 12 квітня 2018 року заступник начальник Управління Держпраці у Закарпатській області виніс постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗК94/216/АВ/ВЗ-ФС-37 від 03.05.2018 р., якою на ТОВ «Ядзакі Україна» накладено штраф у розмірі 37230,00 грн. (акр. спр. 34 37).

Не погоджуючись з прийнятим посадовими особами Управління Держпраці у Закарпатській області рішенням, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп. 5 п. 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 №340, Управління Держпраці у Закарпатській область здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі Порядок №295).

П. 2 Порядку №295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, в тому числі, інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (ч. 19 Порядку №295).

Згідно з нормами п. 27 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

П. 29 Порядку №295 визначено, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Спірні правовідносини виникли з приводу незаконного, на думку відповідача, звільнення ТОВ «Ядзакі Україна» найманого працівника ОСОБА_1 під час проходження строкової військової служби.

Ст. 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Ч. 5 ст. 17 Конституції України визначено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Військова служба, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, серед іншого, призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до ч. 3, 4 ст. 119 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Вказані гарантії також кореспондуються з нормами ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Таким чином, трудове законодавства гарантує збереження місця роботи найманим працівникам, в тому числі, призваним на строкову військову службу у період дії особливого періоду на строк до його закінчення.

Обґрунтовуючи правомірність звільнення ОСОБА_1 з роботи, позивач посилається на те, що станом не день його звільнення в Україні мобілізація не проводилася, воєнний стан не оголошувався, відбудовний період після закінчення воєнних дій не настав, а отже особливий період в контексті діючого законодавства України не діяв.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно абз. 11 ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У п. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII міститься роз`яснення, що особливий період це - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У свою чергу, абз. 4 вказаної статті визначає, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно ч. 8 ст. 4 цього Закону, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Отже, за змістом наведених вище норм слідує, що з моменту оголошення мобілізації настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України №1126-VІІ від 17.03.2014, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію; Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.

Указами Президента України №454/2014 від 06.05.2014, №607/2014 від 21.07.2014, №15/2015 від 14.01.2015, які були затверджені Законами України №1240-VІІ від 06.05.2014, №1595-VІІ від 22.07.2014, №113-VІІІ від 15.01.2015, також оголошувались та проводились часткові мобілізації. Крім того, згідно п. 5 Указу Президента України №15/2015 від 14.01.2015 зобов`язано Кабінет Міністрів України, зокрема, перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність.

Таким чином, суд вважає, що з моменту прийняття Президентом України Указу №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні настав особливий період, зокрема, Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду, а в подальшому Указом Президента України №113-VІІІ від 15.01.2015 переведено національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду.

Суд зазначає, що особливий період не закінчується з моменту закінчення строку проведення мобілізації, який встановлюється у кожному окремому Указі Президента України, з огляду на таке.

Як встановлено судом, особливий період настає з моменту оголошення мобілізації та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Під мобілізацією слід розуміти комплекс заходів, здійснюваних серед іншого з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

Згідно абз.3 ч.4 ст.3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зміст мобілізації становить, зокрема, переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Отже, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

Водночас, згідно абз. 6 ст. 1 цього Закону, демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Враховуючи наведені вище норми законодавства, суд зазначає, що закінчення періоду мобілізації не припиняє існування особливого періоду. Закінчення дії особливого періоду в країні пов`язане виключно з прийняттям Президентом України Указу про демобілізацію.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 30.06.2015 по справі № 21-112а15.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, на підставі проведеного правового аналізу законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що на момент звільнення ОСОБА_1 з роботи продовжував діяти особливий період, оскільки Указ щодо демобілізацію та закінчення особливого періоду Президентом України не видавався, а тому його звільнення було таким, що порушує норми трудового законодавства.

Правомірність припису про усунення виявлених порушень №ЗК94/216/АВ/П від 12 квітня 2018 року була предметом розгляду адміністративної справи №807/347/18, в якій суд дійшов висновку, що ТОВ «Ядзакі України» під час звільнення ОСОБА_1 не вірно застосовано норми КЗпП України, зокрема, не враховано застереження, передбачені в п. 3 ч. 1 статті 36 КЗпП України, а тому у задоволенні позову було відмовлено. Вказане рішення Закарпатського окружного адміністративного суду залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Норми ст. 265 Кодексу законів про працю України передбачають відповідальність за порушення законодавства про працю. Так, зокрема, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, в тому числі, в разі недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України та ч.ч. 2-7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" регулюється Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 (далі Порядок №509).

Так, відповідно до абз. 2 п. 2 Порядку №509, штрафи можуть бути накладені, в тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (п. 3 Порядку №509).

Абз. 2 п. 8 Порядку №509 передбачено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в п. 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Ч. 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно норм ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені обставини справи суд вважає, що відповідач при прийнятті оскарженої постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Ядзакі Україна" (місцезнаходження: вул. Туряниці, буд. 7, с. Минай, Ужгородський район, Закарпатська область, 89424, код ЄДРПОУ - 32269989) до Управління Держпраці у Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Минайська, буд. 16, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018; код ЄДРПОУ - 39795035) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

Повний текст рішення виготовлено 08 січня 2019 року.

СуддяР.О. Ващилін