Справа № 180/2534/18
Суддя: Янжула О. С.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 180/2534/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Янжули О.С.,

секретар - Котова Н.С.,

з участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Терехіної Юлії Сергіївни про визнання дій протиправними та скасування рішення суб'єкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до поліцейського роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Терехіної Юлії Сергіївни про визнання дій протиправними та скасування рішення суб'єкта владних повноважень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.11.2018 року о 12.35 годині він був зупинений поліцейським патрульної поліції в м. Кривому Розі Терехіною Ю.С., яким на нього було накладено адміністративне стягнення по ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підтверджується відповідною постановою серія НК №378103 від 14.11.2018 року.

Вказану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі він отримав за адресою свого місця проживання 22.11.2018 року.

Зі змісту такої постанови вбачається те, що ним було порушено вимоги п.п. 8.7.3 е Правил дорожнього руху України, а саме: проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофора на транспортному засобі - автомобілі марки Рено Меган, реєстраційний номер НОМЕР_1, 14.11.2018 року о 12.35 годині у м. Кривому Розі.

Вказані обставини мали місце в частині зупинки його під час керування на транспортному засобі поліцейським взводу Терехіною Ю.С., якою в порушення вимог ст.ст. 247, 248, 249 Кодексу України про адміністративні правопорушення було протиправно винесено постанову про накладення адміністративного стягнення. В той час він не погодився з інкримінованим йому у провину правопорушенням, оскільки при заданих обставинах з його сторони відсутні порушення Правил дорожнього Руху України.

Відповідач відмовився скласти протокол про адміністративне правопорушення пославшись на скорочений розгляд справи.

Згідно ч. 5 ст. 258 Кодексу України про адміністративне правопорушення якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 1853 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Більше того, його не попереджено про права передбачені ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Поза увагою залишено усне клопотання, заявлене під час розгляду справи, про можливість користуватися послугою адвоката.

Крім того, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 283 Кодексу України про адміністративне правопорушення, оскільки не містить повний опис обставин, встановлених під час розгляду справи, тобто відсутні найменування перехресних вулиць проїзду на сигнал світлофора.

З огляду на вказані обставини, вважає, що дії відповідача були протиправними, а прийняте ним рішення підлягає скасуванню.

Згідно ч. З ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня. коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанова по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Постанову про накладення адміністративного стягнення ним отримано поштовим відправленням 22.11.2018 року, тому просить рахувати початком обчислення строку для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів з моменту коли він фактично отримав копію оскаржуваного рішення.

Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія НК №378103 від 14.11.2018 року, винесену поліцейським роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Терехіною Юлією Сергіївною, відповідно до якої на нього, ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала відзив на адміністративний позов, в якому просила справу розглянути за її відсутності, та врахувати слідуючи обставини:

Вважає, що вимоги Позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пункт 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху (затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 р..) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих забороняють рух.

Так нею, під час патрулювання 14 листопада 2018 у м. Кривому Розі був помічений транспортний засіб Рено Меган, державний номерний знак НОМЕР_2, який проїхав на заборонений червоний сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3.(е) ПДР.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються постановою про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Після того, як були помічені ознаки того, що позивач порушив ПДР, вона наздогнала автомобіль останнього, який був нею зупинений, підійшла до автомобіля, представилася згідно з п.3 ст. 18 ЗУ " Про Національну поліцію", після чого згідно з п.1.1 та п.2 ст.35 ЗУ "Про Національну поліцію" повідомила про причину зупинки. Після того, попросила пред'явити водійське посвідчення, реєстраційний документ на транспортний засіб. Зачитала позивачу його права зазначені у ч.1 ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, що зафіксоване на відео № ...0502 на 05.20 хв. Переконавшись, що вимоги ст.278 КУпАП виконані, перейшла до розгляду адміністративної справи стосовно позивача.

Під час розгляду справи позивачу було запропоновано ознайомитися з доказами, на що позивач погодився. Також позивачем було заявлене клопотання надати письмові пояснення. Позивачу було надано аркуш але позивач заявив, що бажає викласти пояснення саме на постанові, на що йому було роз'яснено, що в постанові не має графи для пояснень особи яка вчинила адміністративне правопорушення. Доказом скоєння правопорушення був відеозапис з відеореєстратора, на якому зафіксовано, що позивач проїхав на заборонений сигнал світлофору. Після з'ясування усіх фактичних даних нею було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, а саме проїзд на заборонений сигнал світлофора або жесту регулювальника, вчинюване позивачем, за що передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, нею було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства до позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення № 378103 від 14.11.2018 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 та КУпАП.

Позивачу було роз'яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287 - 289 КУпАП. Отже нею, вищезазначені вимоги закону, як суб'єктом владних повноважень, були дотримані, але Позивач не забажав скористатися усіма правами передбаченими ст. 268 КУпАП.

Отже, вона при винесенні оскаржуваної постанови, керувалася Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне, а тому діяла в межах правового кола і не порушувала норм процесуального права.

Не може погодитися з даним твердженням позивача, а саме, що вона незаконно винесла постанову на місці вчиненого правопорушення тому як відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-УІІІ (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 31 цього Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Частиною 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За загальним правилом ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до частин 2-4 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за№ 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (пункт 1 розділ І Інструкції №1395).

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132- 1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення, (п.1 р.ІІІ Інструкції № 1395)

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124- 1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.2 р.ІІІ Інструкції №1395), що відповідає положенням ст.276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.(що відповідає ч.6 ст. 276 КУпАП в якій вказано, що Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме на місці вчинення правопорушення).

Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Позивач, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, стверджує, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності без складання протоколу та на місці вчинення правопорушення, оскільки статтею 276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5- рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у пункті 2.3 мотивувальної частини вказаного рішення зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у неї, як посадової особи Національної поліції, повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015. дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених статтею 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення такого правопорушення.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На її думку, доказів того, що факт правопорушення не мав місце з боку позивача, останній суду не надав, хоча відповідно до ч.4 ст.77 КАС України суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Факт скоєння правопорушення підтверджується складеною у відповідності до вимог КУпАП Постановою про адміністративне правопорушення, відеозаписом з персонального відереєстратору та самим позовом.

По суті, позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Позивача у повному обсязі.

Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, оглянувши у судовому засіданні відеозаписи надані відповідачем, на яких зафіксовано правопорушення, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху (затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 р..) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих забороняють рух.

Судом встановлено, що, під час патрулювання відповідачем 14 листопада 2018 у м. Кривому Розі був помічений транспортний засіб «Рено Меган», державний номерний знак НОМЕР_2, який проїхав на заборонений червоний сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3.(е) ПДР.

Відповідач після того, як були помічені ознаки того, що позивач порушив ПДР, наздогнала автомобіль останнього, який був нею зупинений, підійшла до автомобіля, представилася згідно з п.3 ст. 18 ЗУ "Про Національну поліцію", після чого згідно з п.1.1 та п.2 ст.35 ЗУ "Про Національну поліцію" повідомила про причину зупинки. Після того, попросила пред'явити водійське посвідчення, реєстраційний документ на транспортний засіб. Зачитала позивачу його права зазначені у ч.1 ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, перейшла до розгляду адміністративної справи стосовно позивача, що підтверджується відеоматеріалом, оглянутим у судовому засіданні.

Під час розгляду справи позивачу було запропоновано ознайомитися з доказами, на що позивач погодився. Також позивачем було заявлене клопотання надати письмові пояснення. Позивачу було надано аркуш але позивач заявив, що бажає викласти пояснення саме на постанові, на що йому було роз'яснено, що в постанові не має графи для пояснень особи яка вчинила адміністративне правопорушення. Доказом скоєння правопорушення є відеозапис з відеореєстратора, на якому зафіксовано, що позивач проїхав на заборонений сигнал світлофору. Після з'ясування усіх фактичних даних відповідачем було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, а саме проїзд на заборонений сигнал світлофора або жесту регулювальника, вчинюване позивачем, за що передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються постановою про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, відповідачем, на думку суду, було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства до позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення № 378103 від 14.11.2018 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 та КУпАП.

Позивачу було роз'яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287 - 289 КУпАП. Отже відповідачем, вищезазначені вимоги закону, як суб'єктом владних повноважень, були дотримані, а Позивач не забажав скористатися усіма правами передбаченими ст. 268 КУпАП, що також підтверджується відеоматеріалами, оглянутими у судовому засіданні.

Отже, відповідач при винесенні оскаржуваної постанови, керувалася Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне, а тому вона діяла в межах правового кола і нею не допущено порушень норм процесуального законодавства.

Суд не може погодитися з твердженням позивача, а саме, що відповідач незаконно винесла постанову на місці вчиненого правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення, тому як відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за№ 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (пункт 1 розділ І Інструкції №1395).

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132- 1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Крім того, судом встановлено, що в оскаржуваній постанові зазначено дані про особу, що притягується до адміністративної відповідальності, серію та номер посвідчення водія, суть правопорушення, відмітка про надіслання копії постанови поштою, таким чином посилання позивача на те, що постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП є безпідставними.

Посилання позивача на те, що відповідачем не були роз'яснені його права та обов'язки, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Посилання позивача на порушення відповідачем його права на захист, також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки матеріали справи не містять клопотань, заяв позивача ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи з наданням можливості отримати фахову юридичну допомогу.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Частиною 1 ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення позивачем ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, знайшов підтвердження під час розгляду справи.

Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови, керувалася Правилами дорожнього руху, КУпАП, діяла в межах правового кола і нею не допущено порушень норм процесуального законодавства.

Суд не погоджується з посиланням позивача на те, що відеоматеріал наданий відповідачем є недопустимий доказ і не підлягає вивченню судом у судовому засіданні, оскільки позивачу не зрозуміло на який реєстратор зроблено запис, так як, відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

За таких обставин, вимоги позивача є необґрунтованими і розцінюються судом, як намагання ухилитись від адміністративної відповідальності, а тому суд вважає за необхідне відмовити йому в задоволенні позову.

Згідно ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Таким чином, суд вважає постанову Серії НК №378103 від 14 листопада 2018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по ч.2 ст.122 КУпАП законною та такою, що не підлягає скасуванню, а в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Оскільки постанову про накладення адміністративного стягнення від 14.11.2018 року, позивачем отримано поштовим відправленням 22.11.2018 року, до суду він звернувся 29.11.2018 року, тому суд вважає за можливе поновити позивачу строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав.

Судовий збір слід віднести за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.9, 14, 77, 122, 123, 243, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського роти №1 батальйону №2 полку патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Терехіної Юлії Сергіївни про визнання дій протиправними та скасування рішення суб'єкта владних повноважень - відмовити.

Постанову серії НК № 378103 від 14.11.2018 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП - залишити без змін.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Третього апеляційного адміністративного суду через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09 січня 2019 року.

Суддя: О. С. Янжула