Справа № 260/1096/18
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 грудня 2018 року м. Ужгород№ 260/1096/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання - Данча М.І.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Гончарук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держрпаці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 27 грудня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 08 січня 2019 року.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Закарпатській області (далі - відповідач, Управління Держпраці у Закарпатській області), якою просить: визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗК176/216/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-76 в розмірі 223380, 00 грн. від 07 червня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що посадовими особами управління Держпраці у Закарпатській області проведено перевірку законодавства про працю, за результатами якої встановлено порушення ч. 3 ст.24 Кодексу законів про працю України, а саме: допущення до роботи найманих працівників без укладення трудового договору. 07 червня 2018 року Управлінням Держпраці у Закарпатській області винесено постанову про накладення на позивача за вказане порушення штрафу у розмірі 223380,00 грн. Позивач такі висновки відповідача вважає помилковими, оскільки між ним та найманими працівниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договори про надання послуг цивільно-правового характеру. Вказані договори були надані ним під час інспекційного відвідування. Пояснення від найманих працівників відповідач не відбирав. Відтак, постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами є протиправною та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві, просили суд їх задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з тим, що інспекційним відвідуванням, проведеним 16 травня 2018 року встановлено, що за місцем здійснення діяльності ФОП ОСОБА_1 знаходилися та виконували роботу громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Позивач надав договори цивільно-правого характеру від 11 травня 2018 року укладені з вказаними громадянами, однак в договорах не зазначено, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо. Відтак, відповідач вважає, що договори укладені позивачем із фізичними особами мають ознаки трудового характеру та позивач підмінив трудові договори цивільно-правовими договорами, що свідчить про порушення ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України. У зв'язку з цим, оскаржена постанова є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам законодавства.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив з мотивів, зазначених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що начальником Управління Держпраці у Закарпатській області видано наказ від 14 травня 2018 року № 79 про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1, на підставі службової записки заступника начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_6, службової записки головних державних інспекторів Гукс М. та Сумара А.

На підставі вказаного наказу Управлінням Держпраці у Закарпатській області видано направлення на проведення інспекційного відвідування від 14 травня 2018 року № 440. Відповідно до вказаного направлення, строк його дії з 14 травня 2018 року по 18 травня 2018 року.

На підставі наказу та направлення на перевірку від 14 травня 2018 року, посадові особи відповідача провели інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування від 16 травня 2018 року № ЗК176/216/АВ.

Під час проведення інспекційного відвідування позивачем надано пояснення, в яких він вказав, що здійснює підприємницьку діяльність за адресою АДРЕСА_2 з 01 квітня 2018 року з режимом роботи з 8.00 год. до 21.00 год. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надають послуги з реалізації піци по цивільно-правових договорах з 11 травня 2018 року.

З акту інспекційного відвідування вбачається, що в ході його проведення в кафе на автомийці по вул. Шумна, 1 м. Ужгород було встановлено, що у даному кафе здійснює свою діяльність на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФОП ОСОБА_1.

Під час інспекційного відвідування за місцем здійснення діяльності ФОП ОСОБА_1 в кафе на автомийці знаходилися і виконували роботу наступні громадяни: ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Станом на 16 травня 2018 року ФОП ОСОБА_1 надав договори цивільно-правового характеру від 11 травня 2018 року, укладені з громадянами ОСОБА_4 про виконання обов'язків помічника та ОСОБА_5 про виконання обов'язків помічника піцеоли.

Згідно п.п. 1 договору замовник (ФОП ОСОБА_1.) дає завдання, а виконавець (ОСОБА_4 та ОСОБА_5.) зобов'язуються виконувати належним чином обов'язки з 11 травня 2018 року по 31 грудня 2018 року, з оплатою за виконані роботи винагороди в розмірі 1500,00 грн. за кожний повний календарний місяць.

У своєму письмовому поясненні ФОП ОСОБА_1 повідомив, що у згаданому кафе він здійснює свою діяльність з 01 квітня 2018 року з режимом роботи з 08.00 год. до 21.00 год.

Таким чином, для виконання належним чином обов'язків помічника ОСОБА_4 і ОСОБА_5 необхідно виконувати ці роботи у визначений режимом роботи кафе час, тобто з 08.00 год. до 21.00 год.

Інспекційним відвідуванням встановлено, що згідно з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є : код КВЕД 56.10 - діяльність ресторанів та надання послуг мобільного харчування.

Таким чином з вищенаведеного випливає, що ФОП ОСОБА_1 підмінив трудові договори цивільно-правовими договорами від 11 травня 2018 року, що свідчить про те, що громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були допущені до виконання роботи без оформлення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, чим порушено ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Позивачем підписано акт інспекційного відвідування із зазначенням, що до перевірки зауважень не має та з актом не згідний, оскільки по цивільно-правовим договорам законодавством не заборонено працювати.

21 травня 2018 року до Управління Держпраці у Закарпатській області надійшли заперечення ФОП ОСОБА_1 на акт інспекційного відвідування від 16 травня 2018 року, в яких позивач зазначив, що вході інспекційного відвідування ним подано цивільно-правові договори з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Позивач зазначив, до акту заперечень додаються докази фактичного виконання вказаних цивільно-правових угод, що підтверджує фактичне та реальне виконання сторонами укладених договорів. Відтак, висновки акту інспекційного відвідування про те, що ФОП ОСОБА_1 в порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України допустив до роботи фізичних осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_4 без укладення трудових договорів не відповідає дійсності.

Листом від 21 травня 2018 року № 18 Управління Держарпаці у Закарпатській області надало відповідь на заперечення від 17 травня 2018 року на акт інспекційного відвідування, в яких зазначило, що акт інспекційного відвідування підписано 16 травня 2018 року та що при підписанні вказаного акту ФОП ОСОБА_1 не було надано зауважень, а також не було заявлено про бажання надати зауваження до акту. У зв'язку з цим, зауваження на акт приєднуються до акту інспекційного відвідування № ЗК/135/215/АВ від 27 квітня 2018 року.

16 травня 2018 року Управлінням Держпраці у Закарпатській області винесено припис про усунення виявлених порушень № ЗК176/216/АВ/П, яким зобов'язано ФОП ОСОБА_1 укласти трудові договори з найманими працівниками в письмовій формі та видати наказ (розпорядження), про прийом працівників повідомити в органи ДФС та встановлено строк для усунення порушень до 31 травня 2018 року.

07 червня 2018 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області ОСОБА_7 винесено постанову № ЗК8176/216/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-76 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, відповідно до якої на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 223380,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постаново. Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно пп. 6 п. 4 вказаного Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування) (надалі - Порядок № 295).

У відповідності до приписів пунктів 2, 3 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці. Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження). Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Відповідно до п. 5 Порядку № 295 Інспекційні відвідування проводяться:

1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту;

4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю;

5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю;

6) за інформацією:

Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;

ДФС та її територіальних органів про:

- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;

- факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень;

- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом;

- роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника;

Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:

- роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;

- роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;

- працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України "Про відпустки");

- роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;

- роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів;

- роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;

7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Як вже встановлено судом, інспекційне відвідування позивача проведене на підставі на підставі службової записки заступника начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_6, службової записки головних державних інспекторів Гукс М. та Сумара А., тобто рішення про призначення такого інспекційного відвідування прийняте за результатами аналізу інформації із інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, що відповідає пп. 3 п. 5 Порядку № 295.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1

Відповідно до п. 11 Порядку № 295 Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію / відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об'єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об'єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Із вищенаведених норм, вбачається, що інспектор праці має право самостійно, без попереднього повідомлення та без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.

Відповідно до п. 19 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником (п. 20 Порядку № 295).

Відповідно до п. 21 Порядку № 295 якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об'єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Відповідно до п. 27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпП України та частинами 2, 7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи можуть бути накладені, зокрема на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою прийняття оскарженої постанови є висновок Управління Держпраці у Закарпатській області, про те, що позивач підмінив трудові договори цивільно-правовими договорами, що свідчить про те, що громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були допущені до виконання роботи без оформлення трудового договору, чим позивачем порушено ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Проте, суд вважає помилковими зазначені доводи відповідача, виходячи з наступного.

Як вбачається із пояснень позивача, наданих під час інспекційного відвідування 16 травня 2018 року, ним укладено цивільно-правові договори з ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Судом встановлено, що пояснення від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 державними інспекторами не відбиралися, що підтверджується листом Управління Держпраці у Закарпатській області від 05 жовтня 2018 року № 07-14/3862.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Враховуючи аналіз наведених норм права, суд зазначає, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Разом з тим, судом встановлено, що 11 травня 2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір про виконання робіт. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору Замовник (ФОП ОСОБА_1.) дає завдання, а виконавець (ОСОБА_5.) зобов'язується виконувати належним чином обов'язки помічника піцеоли з додержанням вимог, що ставляться законодавством України в строк з 11 травня до 31 грудня 2018 року. Крім того, вказаним договором визначено, що виконавець виконує роботи на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи з довільним графіком в залежності від потреб замовника, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески за видами державного соціального страхування.

Також, 11 травня 2018 року позивачем укладено договір про виконання роботи з ОСОБА_4 відповідно до п. 1.1 вказаного договору замовник дає завдання, а виконавець зобов'язується виконувати належним чином обов'язки помічника з додержанням вимог, що ставляться законодавством України в строк з 11 травня до 31 грудня 2018 року. Крім того, вказаним договором визначено, що виконавець виконує роботи на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи з довільним графіком в залежності від потреб замовника, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески за видами державного соціального страхування.

Як вже встановлено судом, вказані цивільно-правові договори були надані директором ФОП ОСОБА_1 інспекторам Управління Держпраці у Закарпатській області при проведенні інспекційного відвідування.

Факт укладення позивачем цивільно-правових договорів з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 також підтверджується наявним в матеріалах справи листом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 17594/05.01 від 21 грудня 2018 року.

Із акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 17 травня 2018 року вбачається, що станом на вказану дату ОСОБА_5 здійснено заміс тіста у кількості 10 шт. у розрахунку 1 шт. - 50 грн. та враховуючи обсяг наданих послуг (узгоджена) сторонами винагорода виконавця склала 500,00 грн.

Відповідно до видаткового касового ордеру від 18 травня 2018 року ОСОБА_5, виплачено 402,00 грн. за виконані за цивільно-правовим договором роботи.

Із акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 17 травня 2018 року вбачається, що станом на вказану дату ОСОБА_4 передала, а позивач прийняв результати робіт (послуг) з обслуговування заходу з розрахунковим визначенням вартості 500 грн.

Відповідно до видаткового касового ордеру від 18 травня 2018 року ОСОБА_4, виплачено 402,00 грн. за виконані за цивільно-правовим договором роботи.

Крім того, позивачем надано суду копії платіжних доручень від 18 травня 2018 року № 34 про сплату ФОП ОСОБА_1 єдиного соціального внеску на дохід по цивільно-правовим угодам та № 35 військового збору.

Суд зазначає, що загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Згідно з цією нормою договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до с. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.ст.902-903 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Плата за договором про надання послуг. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Основною ознакою, що відрізняє (цивільно-правові) відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату.

Суд зазначає, що особи за цивільно-правовими договорами надають певні послуги за винагороду, де оплачується не процес праці, а матеріальний результат після закінчення роботи за актом виконаних робіт чи наданих послуг. Фізичні особи за цивільно-правовими договорами не підпорядковуються розпорядку і режиму роботи закладу.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

В свою чергу, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляються актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється нормами Кодексу законів про працю України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема, нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, наявність обставин, що вказують на відсутність спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, є лише підставою розгляду питання компетентним судом для визнання правочину недійсним (тобто вказує на оспорюваність правочину).

У той же час, згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим, жодних, передбачених законом обставин, які б вказували на нікчемність правочину, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 під час інспекційного відвідування не встановлено та в акті за його результатами не зафіксовано, що підтверджує цивільно-правовий характер правовідносин між даними особами.

Крім того, суд зазначає, що чинне законодавство України не містить обов'язкових приписів, у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт чи послуг, тому вважає, що сторони договору вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

Оскільки відповідачем не здобуто та не надано суду інших доказів на підтвердження трудових відносин між позивачем та ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд приходить висновку, що відсутні порушення позивачем ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Суд також врахував, що питання ознак трудового договору у цивільно-правових договорах між позивачем та ОСОБА_4, ОСОБА_5 досліджувалось в постанові Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2018 року у справі № 308/5518/18, що набрала законної сили 19 жовтня 2018 року, якою закрито провадження у справі про притягнення ФОП ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У вказані постанові, судом встановлено, що ФОБ ОСОБА_1 уклав цивільно-правові угоди з вказаними громадянами, що також відображено і у протоколі про адміністративне правопорушення, та встановлено, що підприємцем проводилася оплата сум нарахованого єдиного внеску на заробітну плату вказаних працівників.

Таким чином, постановою Ужгородського міськрайонного суду від 09 жовтня 2018 року встановлено укладення саме цивільно-правових договорів, чим спростовано порушення позивачем ст. 24 КЗпП.

Також, суд зазначає, що відповідачем не розглянуто по суті зауваження на акт інспекційного відвідування з посиланням на те, що при підписанні акту інспекційного відвідування позивачем не надано зауважень. Разом з тим, як вбачається із акту інспекційного відвідування він підписаний позивачем із зазначенням, що з актом не згідний.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно норм ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені обставини справи суд вважає не доведеним належними та допустимими доказами факт допуску директором ФОП ОСОБА_1 до виконання роботи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без укладення з ним трудового договору.

Разом з тим, суд зазначає, що для застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 265 КЗпП України необхідним є наявність в діях (бездіяльності) суб'єкта господарювання складу правопорушення, передбаченого абз. 1 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

У зв'язку з чим, враховуючи недоведеність належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем такого правопорушення, суд вважає, що оскаржена постанова про накладення штрафу, є такою, що прийнята всупереч норм чинного законодавства, а тому є неправомірною та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки відповідачем в ході розгляду справи не доведено факту правомірності своїх дій при прийняті оскаржуваної постанови, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2233,81 грн. належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 134, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Держрпаці у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, буд. 16, ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 07 червня 2018 року № ЗК176/216/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-76.

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, буд. 16, ) судові витрати у розмірі 2233,81 грн. (дві тисячі двісті тридцять три гривні вісімдесят одна копійка).

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя Н.Д. Маєцька