Справа № 1540/4446/18
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/4446/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Довгальовій Г.Г.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд" до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.08.2018р. № щодо збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 1152622,50грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд" звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 07.08.2018р. № щодо збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 1152622,50грн., посилаючись на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення кнтролюючим органом прийнято на підставі Акта перевірки від 27.06.2018р. №1419/15-32-14-11/01035845, який не відповідає вимогам ст.86 Податкового кодексу України, та Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015р. №727, у зв'язку з чим, означений Акт перевірки від 27.06.2018р. №1419/15-32-14-11/01035845 не є належною підставою для прийняття обґрунтованого рішення про порушення платником податку приписів податкового чи іншого законодавства. Також, позивач стверджує, що викладені фахівцями в Акті перевірки від 27.06.2018р. №1419/15-32-14-11/01035845 висновки щодо навності у Довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрати недоліків, а саме відсутності номера, що, на думку перевіряючих, є порушенням Товариством позивача вимог податкового законодавства, є помилковим, оскільки зазначення номера для довідок за формою КБ-3 діючим законодавством не передбачено. Крім того, на думку позивача, Акти виконаних робіт (форми КБ-2) суб'єктами фінансово-господарських правовідносин складено із зазначенням усіх необхідних реквізитів, котрі вимагає ДСТУ Б Д.1.1-1:2013. Між тим, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, тощо. Також, позивач зазначає, що висновки Акта перевірки від 27.06.2018р. №1419/15-32-14-11/01035845 не можуть ґрунтуватися на припущеннях, які не доведені жодними доказами. Окрім того, на думку позивача, при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Натомість, перевіряючими в Акті перевірки не наведено факти, які б безспірно підтверджували недобросовісність саме ПРАТ "ПМК-15" "ДВБ", як платника податків та/або свідчили про його обізнаність щодо протиправного характеру діяльності свого контрагента (контрагента контрагента). Між тим, податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Відповідач - Головне управління ДФС в Одеській області, з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на адміністративний позов (від 19.09.2018р. вхід.№27548/18), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 07.08.2018р. № щодо збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 1152622,50грн., оскільки ПрАТ "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд" занижено податок на додану вартість, що призвело до порушення приписів п.п.44.1 ст.44, п.п.198.1, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України. Зокрема, відповідач стверджує, що ТОВ «Бізнес-Мастер Груп» не мало можливості фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного, а також виконати усі роботи/надати послуги у червні-серпні 2017р. наявними у контраґента позивача трудовими ресурсами. Також, відповідач стверджує, що у актах прийому виконаних робіт (форми №КБ2в) відсутня дата та період прийому виконаних робіт.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі №1540/4446/18 за позовом Приватного акціонерного товариства "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд" до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.08.2018р. №.

Ухвалою суду від 16.11.2018р., з урахуванням приписів п.3 ч.2 ст.183 КАС України, закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті.

Враховуючи наявність передбачених приписами ч.9 ст.205 КАС України, підстав, та зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного податкового законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, у період з 15.06.2018р. по 21.06.2018р. на підставі направлень, виданих Головним управлінням ДФС в Одеській області, Наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 06.06.2018р. №3962, фахівцями контролюючого органу, відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, проведено позапланову виїзну документальну перевірку Приватного акціонерного товариства "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Бізнес-Мастер Груп» за період з 01.06.2017р. по 30.09.2017р.

За наслідками вказаної перевірки Головним управлінням ДФС в Одеській області складено Акт від 27.06.2018р. №1419/15-32-14-11/01035845 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ "ПМК-15" "ДВБ" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Бізнес-Мастер Груп» за період з 01.06.2017р. по 30.09.2017р.», у висновках котрого наголошено, що ПрАТ "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд" занижено податок на додану вартість, що призвело до порушення приписів п.п.44.1 ст.44, п.п.198.1, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України.

На підставі складеного Акта перевірки від 27.06.2018р. №1419/15-32-14-11/01035845 Головним управлінням ДФС в Одеській області 07.08.2018р. винесено податкове повідомлення-рішення № щодо збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 1152622,50грн.

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням від 07.08.2018р. № щодо збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 1152622,50грн., позивач - ПрАТ "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд" звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 07.08.2018р. № щодо збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 1152622,50грн., контролюючим органом винесено правомірно, грунтовно, та з урахуванням положень чинного податкового законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 04.04.2017р. між Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради (Змовник) та ПрАТ "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд" (Підрядник) укладено Договір про закупівлю пірядних робіт за державні кошти №2-17/П, відповідно до п.п.1.1-1.3 якого Підрядник зобов'язується виконати роботи, зазначені у проектно-кошторисній документації, а Замовник - прийняти від Підрядника завершені роботи та оплатити їх, за наявності бюджетних коштів на рахунку Замовника. Найменування робіт: Реконструкція загальноосвітньої школи №19, розташованої за адресою: м.Одеса, вул.Кустанайська,3. Корпус "А-2". Коригування. Кількісні характеристики виконуваних за цим Договором робіт вказані у проектно-кошторисній документації. Обсяги виконання робіт по Договору можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Судом з'ясовано, що між ПрАТ "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд" (Генпідрядник) та ТОВ «Бізнес-Мастер Груп» (Субпідрядник) укладено Договори субпідряду №29/05-17 від 29.05.2017р., №01/06-17 від 01.06.2017р., №01/07-17 від 01.07.2017р., за умовами яких Субпідрядник зобов'язується в межах договірних цін виконати на свій ризик власними силами та засобами у строки обумовлені договорами роботи по об'єкту «Реконструкція загальноосвітньої школи №19 розташованої за адресою: м.Одеса вул.Кустанайська, 3. Корпус "А-2". Коригування», в обсягах, передбачених локальними кошторисами з дотриманням будівельних норм і правил та передати виконані роботи Генпідряднику, а Генпідрядник бере на себе зобов'язання прийняти та оплатити їх.

Судом також встановлено, що відповідні суми ПДВ за складеними контрагентом позивача податковими накладними були включені ПрАТ "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд" до складу податкового кредиту в межах перевіряємого періоду.

Згідно з п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010року №2755-VI податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Згідно з приписами п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Отже, формування податкового кредиту є відображенням наслідків господарських операцій у податковій звітності.

Податкова звітність ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, який є обов'язковим.

Зокрема, статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704 (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію. Тобто, законодавчо визначено, що первинним документом, який засвідчує факт здійснення господарської операції є, серед іншого, акт здачі-приймання робіт (надання послуг), видаткова накладна, які відповідно повинні містити усі необхідні реквізити, передбачені ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також інші документи, які б підтверджували фактичне здійснення господарської операції.

Зокрема, статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995р. №88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.п.2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995р. №88 первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників.

У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.

Таким чином, системний аналіз вище окреслених законодавчих положень дає змогу дійти висновку, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг), видаткові накладні, тощо), мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності усіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Також, право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Юридичним фактом, який породжує право платника на податкову вигоду (зокрема, у вигляді права на зменшення об'єкта оподаткування ПДВ на суму податкового кредиту), є реальність господарської операції.

За відсутністю факту придбання товарів (робіт, послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту.

Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів (виконання робіт, надання послуг) однією стороною, та їх отримання іншою стороною, документи, підтверджуючі використання вказаних товарів (робіт, послуг) у власній господарської діяльності.

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Відтак, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, за відсутності факту придбання товарів (робіт, послуг) або в разі, якщо придбані товари (роботи, послуги) не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів чи сплати грошових коштів. До того ж, наявність цивільно-правового договору також не є безумовним свідченням правомірності та реальності вчинення платником податку господарської операції навіть у тому разі, якщо такий договір не визнано недійсним у судовому порядку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Також, суд вважає за доцільне наголосити, що здійснювані між господарюючими суб'єктами фінансово-господарські операції у своїй суті повинні містити розумні економічні або інші причини (ділову мету) систематичного придбання та виконання робіт. Такі причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності. Водночас, наявність відповідних документів не є безумовним доказом того, що відбулося реальне постачання товару (надання послуг), а наявність податкових накладних не є беззаперечною умовою формування податкового кредиту. При цьому, будь-які документи, складені на підтвердження факту здійснення окремої господарської операції, набувають статусу документа за своїм суттєвим навантаженням лише у разі фактичності здійснення господарської операції, з приводу якої складається відповідний документ, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою. Сама по собі наявність окремих документів не є підставою для висновків про реальність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю не мали місце. Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Натомість, недоведеність наявності зазначених чинників, з якими вищеокреслені законодавчі приписи пов'язують можливість формування платником податків податкових вигод, зокрема, недоведеність здійснення певних операцій (нездійснення операцій), позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування витрат та податкового кредиту з ПДВ, а відповідно покупця - права на формування податкових вигод, навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів (робіт, послуг), якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників певних операцій.

Відповідно до ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Порядок укладення та виконання договорів підряду на проведення робіт з нового будівництва, реконструкції будівель і споруд та технічного переоснащення діючих підприємств, а також комплексів і видів робіт, пов'язаних із капітальним будівництвом об'єктів визначено Загальними умовами укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2005р. №668, відповідно до п.п.88, 89, 91, 96 яких приймання-передача закінчених робіт (об'єкта будівництва) проводиться у порядку, встановленому цими Загальними умовами, іншими нормативними актами та договором підряду.

Після одержання повідомлення підрядника про готовність до передачі закінчених робіт (об'єкта будівництва) замовник зобов'язаний негайно розпочати їх приймання.

Передача виконаних робіт (об'єкта будівництва) підрядником і приймання їх замовником оформлюється актом про виконані роботи.

Підписання акта приймання-передачі є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами.

З 01.01.2014р. в дію введено національні стандарти України (ДСТУ) із ціноутворення в будівництві, зокрема, ДСТУ БД.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва», додатками якого передбачено примірні форми первинних документів з обліку в будівництві, які мають використовуватися з 1 січня 2014року під час проведення взаєморозрахунків за обсяги виконаних будівельних робіт.

Судом з'ясовано, що Додатками Т, У до ДСТУ БД.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва» передбачено примірні форми Акта приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3).

Отже, з введенням в дію ДСТУ БД.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва» (01.01.2014р.) в будівництві застосовуються примірні форми первинних документів, а саме Акти приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), а також Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3).

Між тим, судом з'ясовано, що надані позивачем до суду документи на підтвердження реальності здійснення вищеокреслених фінансово-господарських операцій з контрагентом, та відповідно правомірності формування податкового кредиту по податку на додану вартість, а саме: Локальні кошториси на будівельні роботи, Підсумкові відомості ресурсів, Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, Акти приймання виконаних будівельних робіт, у порушення вищеозначених законодавчих приписів не містять необхідних відомостей як то прізвища та ініціали повноважних осіб ПрАТ "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд", та його контрагента, яким підписано відповідні первинні документи, що у свою чергу унеможливлює ідентифікувати осіб, котрими їх підписано, та до того ж не містять дати їх підписання.

Крім того, судом встановлено, що наявні у матеріалах справи Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати мають недоліки в оформленні, а саме відсутній обов'язковий реквізит - номер; Акти приймання виконаних будівельних робіт також мають певні недоліки в їх оформленні, зокрема, відсутня дата їх складення, що відповідно свідчить про порушення вимог щодо складення означених первинних документів.

Також, як встановлено судом, та зазначено у Акті перевірки Головного управління ДФС в Одеській області від 27.06.2018р. №1419/15-32-14-11/01035845, директором, головним бухгалтером контрагента позивача - ТОВ «Бізнес-Мастер Груп» є одна особа - ОСОБА_1.

Згідно баз даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що ТОВ «Бізнес-Мастер Груп» у червні, липні, серпні 2017року здійснювало: виконання робіт по модернізації кабельних споруд, кінцевих пристроїв і абонентського обладнання, для відновлення сервісів клієнтам. Виконання профілактичних робіт, робіт по усуненню пошкоджень на лінійно-кабельних спорудах, кінцевих пристроях і абонентському обладнанні, труба, монтажні роботи, прокладання кабельних мереж, зварювальні роботи теплообмінників, технічне обслуговування рекламних конструкцій, будівельно-монтажні роботи, електроди, будівельний ремонт, влаштування підлоги (п/с стяжка) на об'єкті будівництва, обстеження, обмірювання та складання планів, розрахунок енергоефективності, послуги прибирання складу, будівельні роботи, реконструкція загальноосвітньої школи №19 розташованої в м.Одеса, вул.Кустанайська,3 корп."А-2", коригування, ремонтні роботи цегляної витяжної труби складу, пусконалагоджувальні роботи приладу, пристрою програмування і налагодження (відеосервер), монтаж кабелю, капітальний ремонт покрівлі житлового будинку за адресою вул.Автомобільна,15, м.Северодонецьк, реконструкція мережі для організації послуги L3VPN за технологією Ethernet за адресою: м.Київ, вул.Хрещатик,7/11, вул.Грушевського,12/2, вул. Грушевського,28/2, вул.Інститутська,19а, вул.Дарвіна,8а, вул.Шовковична,20а, вул.Банкова,6-8, реконструкція мережі для організації послуги L3VPN за технологією Ethernet за адресою: м.Київ, вул.Мала Житомирська,5, вул.Пушкінська,1-3/5, вул.Хрещатик,6, вул.Хрещатик,36, вул.Володимирська,4, реконструкція мережі для організації послуги L3VPN за технологією Ethernet за адресою: м.Київ, вул.Навої Алішера,76, реконструкція мережі для організації послуги L3VPN за технологією Ethernet за адресою: м.Київ, вул.Лагерна,36, пр-т Перемоги,54, вул.Т.Шамрила,11.

Під час проведеного аналізу наявних трудових ресурсів встановлено незначну кількість працюючих, при цьому, значний обсяг фактично оформлених ТОВ «Бізнес-Мастер Груп» операцій передбачає значно більшого обсягу трудовитрат, особистої участі персоналу із відповідними фаховими здібностями (монтажників, робочих, бухгалтерів та інших). Натомість, посадова особа - директор - головний бухгалтер ТОВ «Бізнес-Мастер Груп» - ОСОБА_1 не міг фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного.

Водночас, умовами укладених між ПрАТ "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд" (Генпідрядник) та ТОВ «Бізнес-Мастер Груп» (Субпідрядник) Договорів субпідряду №29/05-17 від 29.05.2017р., №01/06-17 від 01.06.2017р., №01/07-17 від 01.07.2017р., передбачено, що роботи з реконструкції загальноосвітньої школи №19 розташованої за адресою: м.Одеса вул.Кустанайська, 3. Корпус "А-2", Субпідрядник зобов'язується виконати власними силами та засобами.

Отже, з»ясовані судом вказані обставини свідчать про неможливість об»єктивно виконання всіх робіт/надання послуг у червні-серпні 2017р. тими трудовими ресурсами, які були в наявності у ТОВ "Бізнес-Мастер Груп".

При цьому, будь-яких спростовуючих доказів на підтвердження того, що у спірний період на Товаристві контрагента позивача - ТОВ "Бізнес-Мастер Груп" працювало більше осіб, аніж одна особа, як то встановлено фахівцями контролюючого органу в Акті перевірки від 27.06.2018р. №1419/15-32-14-11/01035845, позивачем - Приватним акціонерним товариством "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд" суду не надано.

Так, у Постанові від 29 березня 2018року у справі №815/1802/17 Верховним Судом наголошено, що з метою підтвердження реальності спірних господарських операцій, судам необхідно дослідити не лише наявність або відсутність відповідних первинних документів, але й їх форму та зміст, фактичне здійснення оподатковуваних операцій позивача з контрагентами, наявність у останніх умов для здійснення господарської діяльності, обладнання та виробничих потужностей, а також трудових ресурсів, кваліфікованих спеціалістів, в т.ч. із можливим залученням третіх осіб, на момент укладення і вчинення спірних правовідносин.

Таким чином, з урахуванням дослідження форми та змісту, фактичного здійснення оподатковуваних операцій позивача з контрагентом, наявність у останніх умов для здійснення господарської діяльності, обладнання та виробничих потужностей, а також трудових ресурсів, кваліфікованих спеціалістів, судом встановлено непідтвердженність Приватним акціонерним товариством "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд" відповідних обставин та фактів належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб.

Між тим, судом встановлено, що викладені податковим органом у Акті перевірки від 27.06.2018р. №1419/15-32-14-11/01035845 висновки ґрунтуються на дослідженні існування конкретних господарських операцій, та відповідності їх змісту первинним та/або податковим документам.

Отже, вищенаведене, у сукупності вказує на юридичну дефектність первинних/облікових/податкових документів для цілей формування даних бухгалтерського та податкового обліку, та про відсутність підстав для формування спірних сум податкових вигод.

Натомість, надані позивачем матеріали, та наведені ним доводи, жодним чином не спростовують встановлених судом обставин справи, фактів, та не доводять протилежне.

Отже, з урахуванням аналізу дослідженних судом документів, наданих Приватним акціонерним товариством "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд" з метою пітвердження реальності здійснення фінансово-господарської дільяності з контрагентом за спірний період, суд дійшов висновку щодо неможливості встановлення реальності (товарності) господарських операцій з одержання (придбання)/поставки (продажу) товарів (робіт, послуг) відповідно до положень частини 1 ст.264 Господарського кодексу України, абзацу 2 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, оскільки відсутній факт формування саме цього активу (товару, послуги), як ресурсу контрольованого у результаті минулих подій внаслідок власного виробництва або реального придбання у інших суб'єктів господарювання. Тобто, відсутня господарська операція як певна дія або подія у визначенні абзацу 5 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в основі якої має бути дійсний рух певного активу.

При цьому, сам факт наявності у позивача податкових накладних, виписаних від імені контрагента, не є безумовним доказом реальності господарських операцій, оскільки для податкового обліку значення має саме факт виконання робіт (надання послуг, постачання товарів) тим контрагентом, який вказано в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження податкового кредиту.

Повертаючись до обставин справи, суд враховує, що за умовами Договорів субпідряду №29/05-17 від 29.05.2017р., №01/06-17 від 01.06.2017р., №01/07-17 від 01.07.2017р. контрагент позивача зобов'язався виконати суттєвий перелік робіт, які за своєю сутністю не можуть бути виконанні лише на папері або умовно. За обставин справи, маштабні будівельні роботи виконано контрагентом позивача, як субпідрядною організацією, на якій відсутні як трудові ресурси, так і відповідне устаткування, потужності та механізми; у наданих Товариством позивача, з метою підтвердження реальності виконання умов правочинів, документах містяться недоліки; на Підприємстві контрагента позивача працює лише одна особа, у зв'язку з чим для належного виконання, визначених умовами правочинів, будівельних робіт необхідне залучення значної кількості робітників.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що вищезазначені обставини свідчать про дефект змісту та походження, наданих Приватним акціонерним товариством "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд" документів, оскільки, на думку суду, не підтверджують реальність господарських операцій з його контрагентом, та з урахуванням вимог ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 1995року №88 "Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", не можуть вважатися первинними документами, що фіксують факти здійснення господарських операцій, бути підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, та подальшого декларування податкових показників.

Отже, недоведеність реальності здійснення Приватним акціонерним товариством "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд" господарських операцій свідчить про формальність первинної документації, складеної на їх підставі, що у свою чергу, позбавляє платника податків права на формування податкового кредиту.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» ЄСПЛ визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Принцип рівності сторін у процесі є одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (Ruiz-Mateos v. Spain, рішення від 23 червня 1993 р., серія A, N 262, с. 25, § 63).

Відтак, оскільки сукупністю досліджених судом доказів не підтверджується реальність змін майнового стану ПрАТ "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд" внаслідок спірних господарських операцій, а також об'єктивна спроможність їх фактичного здійснення відповідними учасниками, суд дійшов висновку щодо правомірності донарахування ГУ ДФС в Одеській області позивачу спірної суми податку на додану вартість, та відповідно ґрунтовності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 07.08.2018р. №.

Вищевикладене спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві, та додаткових письмових поясненнях.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд" до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.08.2018р. № щодо збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 1152622,50грн., не обґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного податкового законодавства, отже задоволенню не підлягають.

У зв'язку з тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача, відповідно до положень ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ч.9 ст.205, ст.ст.241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства "Пересувна механізована колона - 15" "Дунайводбуд" (68600, Одеська область, м.Ізмаїл, Болградське шосе,14, ) до Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м.Одеса, вул.Семінарська,5, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.08.2018р. № щодо збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 1152622,50грн., відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.