Справа № 1540/4266/18
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2018-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/4266/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження, за наявними матеріалами, справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Ренесанс» до Головного управління Державної фіскальної служби України, про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду, з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Еко-Ренесанс» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, про (з врахуванням зміни підстав позову вх.№37619 від 05.12.2018 року):

скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області № та № від 16 травня 2018 року.

Обґрунтовуючи позовну заяву, ТОВ «Еко-Ренесанс» зазначає, що висновки Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області про порушення позивачем положень податкового законодавства щодо фактичного нездійснення господарських операцій із контрагентами та відсутності підстав для формування сум податкового кредиту не відповідають фактичним обставинам та спростовуються наданими доказами. Позивач зауважує на тому, що податковий кредит було сформовано за реально здійсненими господарськими операціями на підставі належним чином оформлених первинних документів, а наявність певних недоліків первинної бухгалтерської документації чи неточностей не можуть свідчити про відсутність реального вчинення господарських операцій, тому посилання контролюючого органу на відсутність реальних правових наслідків є необґрунтованими. Вказує на те, що господарські операції були реальними, спрямованими на досягнення певного економічного результату та зміну у фінансовому становищі підприємства, а податковий кредит сформовано у відповідності до вимог Податкового Кодексу України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року, вищезгадану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що правових підстав для скасування винесених податкових повідомлень-рішень немає, з огляду на те, що в ході здійснення господарської діяльності позивачем протиправно включено до складу собівартості, вартість матеріалів від здійснення операцій щодо списання товарно-матеріальних цінностей, щодо яких відсутнє належне документальне оформлення щодо підстав такого списання. Крім того, ТОВ «Еко-Ренесанс» включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по податковим накладним в яких не визначено код товару згідно УКТ ЗЕД, для товарів, ввезених на митну територію України. Прийняття оскаржуваних рішень обумовлено порушенням податкового законодавства, що виявлено під час перевірки, а тому оскаржувані рішення є правомірними та не підлягають скасуванню

У судове засідання, призначене на 19 грудня 2018 року, о 10 годині 00 хвилин, особи, які беруть участь у розгляді справи - не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно повідомлялись.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

19 грудня 2018 року, через канцелярію Одеського окружного адміністративного суду, від представника позивача (вх.№39720/18 від 19.12.2018 року) надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження

Враховуючи положення ч.9 ст.205 КАС України, та клопотання представника позивача, розгляд справи здійснено судом без участі сторін у порядку письмового провадження.

Пунктом 10 частини 1 статті 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що на підставі направлень від 23.03.2018 року (а.с.113-120) виданих Головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області та наказу №1730 від 14.03.2018 року (а.с.111), на підставі пп.20.1.4. п.20.1. ст.20, п.77.1, ст.77 Податкового кодексу України Головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Еко-Ренесанс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року.

Перевірку було розпочато 27.03.2018 року, тривалістю 10 робочих днів.

Наказом Головного управління Державної фіскальної служби України №2415 від 06.04.2018 року, термін проведення перевірки було продовжено з 11.04.2018 року на 5 робочих днів.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби Одеської області складено акт №884/15-32-14-05/32088992 від 24.04.2018 року (а.с.10-49).

Контролюючий орган дійшов висновку про порушення ТОВ «Еко-Ренесанс» вимог чинного законодавства, а саме:

п.44.1, п.44.2 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12. 2010, із змінами та доповненнями, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №16 », «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, із змінами та доповненнями, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV, із змінами та доповненнями в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 42 085,00 грн., у тому числі за 2015 рік в сумі 7 799,00 грн,, за 1 квартал 2017 року в сумі 34 286,00 грн.;

п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198, підпункту «і» п.201.1, п.201.10, п.201.11 ст.201, Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, із змінами та доповненнями, п,2,3,4,6 розділу VI та п.3 розділу IV «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» затвердженого наказом Мінфіну України від 23.09.2014 №966, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 жовтня 2014 року за N 1267/26044, із змінами та доповненнями, розділу VI Наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 N159/28289, із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1193 371,00 грн., в тому числі за лютий місяць 2015 року в сумі 7 743 грн., за березень місяць 2015 року в сумі 5 431 грн., за липень місяць 2015 року в сумі 14 997 грн., за серпень місяць 2015 року в сумі 20 000 грн., за вересень місяць 2015 року в сумі 499 грн., за жовтень місяць 2015 року в сумі 39 743 грн., за листопад місяць 2015 року в сумі 68 662 грн., за грудень місяць 2015 року в сумі 98 742 грн., за січень місяць 2016 року в сумі 63 717 грн., за лютий місяць 2016 року в сумі 23 923 грн., за березень місяць 2016 року в сумі 50 001 грн., за квітень місяць 2016 року в сумі 230 989 грн., за травень місяць 2016 року в сумі 95 186 грн., за липень місяць 2016 року в сумі 61 571 грн., за серпень місяць 2016 року в сумі 42 710 грн., за жовтень місяць 2016 року в сумі 178 654 грн., за листопад місяць 2016 року в сумі 57 419 грн., за грудень місяць 2016 року в сумі 95 328 грн.,в тому числі за лютий 2017 року в сумі 30 994 грн., за березень місяць 2017 року в сумі 7 062 грн.;

п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме, здійснена реєстрація податкових накладних із порушенням терміну реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних у березні 2017 року та червні 2017 року.;

порушення вимог п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР.

Користуючись своїм правом, передбаченим ст.. 56 Податкового Кодексу Украхни, ТОВ «Еко-Ренесанс» оскаржило акт перевірки №884/15-32-14-05/32088992 від 24.04.2018 року в адміністративному порядку.

17.05.2018 року від ДФС України надійшов лист Головного управління ДФС в Одеській області щодо розгляду заперечень №7280/10/15-32-14-05-04 від 14.05.2018 року, яким скаргу ТОВ «Еко-Ренесанс» залишено без задоволення (а.с.50-66).

На підставі вищезазначеного акту перевірки контролюючим органом 16.05.2018 року було винесено податкові повідомлення-рішення:

за порушення п.44.1, п.44.2 ст.44, пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 року, зі змінами та доповненнями, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999 року, із змінами та доповненнями, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XІV, із змінами та доповненнями - №, яким збільшено суму грошового зобов'язання на прибуток приватних підприємств на суму 7 799,00 гривень (а.с.67);

за порушення п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198, підпункту «і» п.201.1, п.201.10, п.201.11 ст.201, Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, із змінами та доповненнями, п,2,3,4,6 розділу VI та п.3 розділу IV «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» затвердженого наказом Мінфіну України від 23.09.2014 №966, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 жовтня 2014 року за N 1267/26044, із змінами та доповненнями, розділу VI Наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 N159/28289, із змінами та доповненнями - №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1 142 101,00 гривень (а.с.68).

Позивач звертався до Державної фіскальної служби з адміністративним оскарженням вказаних податкових повідомлень-рішень, проте рішенням про результати скарги №23657/6199-99-11-01 від 16.07.2018 року податкові повідомлення-рішення залишено в силі (а.с.69-76).

Не погоджуючись з вказаними податковими-рішеннями, ТОВ «Еко-Ренесанс» звернулось до суду з даною позовною заявою.

Суд вважає, що позовна вимога, про скасування податкового повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання на прибуток приватних підприємств на суму 7 799,00 гривень, підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальність «Еко-Ренесанс» (Орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одескомунсервіс» (Орендодавець), 01.03.2011 року було укладено договір №7 Оренди транспортних засобів з екіпажем. В порядку та на умовах визначених цим договором, Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне володіння та користування автотранспортні засоби з екіпажем (а.с.235-236).

Згідно п.п.4.3.6 частини 4 Договору оренди №7, Орендар зобов'язаний здійснювати за власний рахунок поточний ремонт орендованих автомобілів. Нести витрати пов'язані з використанням автомобілів, в тому числі витрати на паливні та мастильні матеріали.

У Додатку №1 до Договору №7 від 01.03.2011 року, акту прийому-передачі, зазначено, що ТОВ «Єко-Ренесанс» отримало вісім автомобілів:

грузовий автомобіль MAN LWK М 44, державний номер ВН45-73АР, грузовий автомобіль MAN LWK М 44, державний номер ВН48-51 ВС, грузовий автомобіль MAN LWK М 44, державний номер ВН47-96 ВС, грузовий автомобіль MAN LWK М 44, державний номер ВН13-42 ВА, грузовий автомобіль MAN LWK М 44, державний номер ВН76-23 АЕ, грузовий автомобіль MAN LWK М 44, державний номер ВН75-60 АВ, грузовий автомобіль MAN LWK М 44, державний номер ВН01-35 ВН, грузовий автомобіль MAN LWK М 44, державний номер ВН01-87 ВН (а.с.237).

16.07.2015 року, згідно Додаткової угоди, договір оренди №7 від 01.03.2011 року було розірвано (а.с.239)

Позивачем також долучено до матеріалів справи договір поставки №0202/25 від 02.02.2015 року, згідно якого ТОВ «ДВА СЛОНА» (Постачальник) та ТОВ «Еко-Ренесанс» (Покупець), уклали договір поставки запчастин та експлуатаційних матеріалів (Товар) (а.с.146-147).

Згідно вказано договору, номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження Товару, загальна кількість, ціна за одиницю Товару, що підлягає поставці, умови поставки, визначаються у рахунках-фактурах та товарних накладних, або інших передбачених чинним законодавством документів на Товар, які є невід'ємною частиною Договору.

Погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни Товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується в рахунках на оплату або в накладних про відвантажування, що являються невід'ємними складовими даного Договору, без складання специфікацій. Покупець, підписуючи документ про відвантаження (накладна, товарно-транспортна накладна), виявляє згоду на прийняття Товару відповідно до попередньої домовленості із Постачальником та позбавляється права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого Товару за кількістю, номенклатурою, асортиментом, ціною по передній домовленості із Постачальником.

Поставка Товару здійснюється зі складу Постачальника.

На підтвердження виконання договору поставки №0202/25 від 02.02.2015 року, позивачем було надано: картка рахунку 631 за 2015 рік (контрагент «ТОВ «Два слона») (а.с.148-154), акт списання товарів №9 від 28.02.2015 року (а.с.154), акт списання товарів №15 від 31.03.2015 року (а.с.155), рахунок на оплату №31 від 26.02.2015 року (а.с.156), видаткова накладна №26040 від 26.02.2015 року (а.с.157), рахунок на оплату №15 від 20.02.2015 року (а.с.160), видаткову накладну №27041 від 27.02.2015 року (а.с.161), рахунок на оплату №29 від 25.02.2015 року (а.с.165), видаткова накладна №26039 від 26.02.2015 року (а.с.166), рахунок на оплату №46 від 10.03.2015 року (а.с.169),видаткова накладна №10031 від 10.03.2015 року (а.с.170), рахунок на оплату №41 від 05.03.2015 року (а.с.173), видаткова накладна №6032 від 06.03.2015 року (а.с.174), видаткова накладна №5023 від 05.02.2015 року (а.с.177).

На виконання вимог Податкового Кодексу України ТОВ «Еко-Ренесанс» на адресу ТОВ «Два Слона» було складено податкову накладну №26040 від 26.02.2015 року (а.с.158), податкову накладну №27041 від 27.02.2015 року (а.с.162), податкову накладну №26039 від 26.02.2015 року (а.с.167), податкову накладну №10031 від 10.03.2015 року (а.с.171), податкову накладну №6032 від 06.03.2015 року (а.с.175), податкову накладну 5023 від 05.02.2015 року (а.с.178).

Суд зазначає, що усі вищевказані податкові накладні було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З наведеного вбачається, що позивачем в повному обсязі було дотримано вимоги чинного законодавства та надано під час перевірки всі необхідні первинні документи.

Під витратами, відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з положеннями пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Таким чином, господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначено також підпунктом 1.2 пункту 1 та підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (далі - Положення).

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксуються та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Як зазначає відповідач, ТОВ «Еко-Ренесанс», включено до складу собівартості, вартість матеріалів від здійснення операцій щодо списання товарно-матеріальних цінностей, щодо яких відсутнє документальне оформлення щодо підстав такого списання.

Відповідач вказує, що в ході перевірки посадовими особами ТОВ «Еко-Ренесанс» надано первинні документи, щодо вибуття (списання) запчастин у періоді, що охоплено перевіркою, однак в актах списання (вибуття) запчастин відсутня інформація, яка б свідчила для ремонту якої саме машини використані які саме запчастини. Також, відсутні будь-які документи, які б засвідчували технічний стан автомобіля та відповідно необхідність його ремонту. Таким чином, на думку відповідача, неможливо пов'язати вибуття запчастин безпосередньо із господарською діяльністю платника податків.

Проте суд зазначає, що первинні документи ТОВ «Еко-Ренесанс» містять усі встановлені нормативно-правовими актами відомості про господарську операцію та в силу ч.3 п.2. ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», не є підставою для невизнання господарської операції.

У листі Вищого адміністративного суду України №1936/11/13-11 від 01.11.2011 року визначена наступна позиція - документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про те, що з боку позивача не було порушено вимог чинного законодавства щодо заявленого податку на прибуток з приватних підприємств, у зв'язку з чим відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття ППР № від 16.05.2015 року про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в загальній сумі 7 799,00 грн.

Стосовно правомірності складання податкового повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1 142 101,00 гривень, суд зазначає наступне.

Головним управлінням Державної фіскальної служби Одеської області вказано, що перевіркою встановлено декларування ТОВ «Еко-Ренесанс» податкового кредиту по податковим накладним, які складені з недотриманням вимог підпункту «і» п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010, зі змінами та доповненнями: в податкових накладних відсутній код товару згідно з УКТ ЗЕД по імпортним запчастинам, відсутні сертифікати, які підтверджують виробництво придбаних товарів на території України. Внаслідок чого, на думку відповідача, підприємством завищено суму податкового кредиту на загальну суму 1 110 862,00 гривень.

Суд критично ставиться до припущень відповідача, що оскільки заводи виробники автозапчастин до автомобілів вантажних сміттєвозів марки MAN LKW М 44 та марки MERSEDES-BENZ на території України відсутні, то запчастини, використані у ході ремонтів є такими, що вироблені поза межами території України (імпортовані).

Посилання контролюючого органу на відсутність коду товару згідно УКТ ЗЕД у податкових накладних виданих на придбані товари є необґрунтованими оскільки доказів на підтвердження висновків про те, що товар є підакцизним або ввезеним на митну територію України, контролюючим органом не надано.

Як зазначає ТОВ «Еко-Ренесанс», ним не здійснювались закупівлі за межами України та не ввозились вказані автозапчастини на митну територію України, а також, податкові накладні ТОВ «Еко-Ренесанс» не були зупинені, не було відмови у їх реєстрації та були зареєстровані у встановлені строки.

Поряд з цим, товар у вказаних податкових накладних придбаний у вітчизняних постачальників.

Суд зазначає, що один з реквізитів податкової накладної, передбачений пп. «і» п. 201.1 ПКУ дає можливість відстежувати рух імпортованих товарів у межах усієї країни, а разом з тим і вираховувати, чи було оподатковано поставку такого товару податком на додану вартість на ціну, не нижче митної вартості.

Разом з тим, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу (201.6 ПКУ).

У цьому контексті суд відзначає про відсутність таких доказів щодо повідомлень ДПІ позивача про наявність у реєстрі розбіжностей з метою уточнення податкових зобов'язань. Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Кодексу, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відсутність у податковій накладній відомостей про код товару за УКТЗЕД не призвела до будь-яких негативних наслідків для державного бюджету, а отже є формальним недоліком.

Суд нагадує, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до пункту 14.1.181 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1. статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 ПК України).

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України передбачено, що платником податку зобов'язаний надати покупцю (утримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платника особою та скріпленою печаткою (за наявності) податкову накладу, яка як встановлено пунктом 201.10 цієї ж статті є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 201.4 статті 201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надішли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 ПК України).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг. На вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування суду належить з'ясовувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Отже формування податкового кредиту з ПДВ обумовлено придбанням товарів, робіт (послуг) з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів і податкових накладних.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що при виконанні договорів між позивачем та контрагентом було складено всі необхідні і передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні бухгалтерські документи. Господарські відносини були вчинені з наміром створення правових наслідків, які обумовлювалися вказаними правочинами, а також були документально оформлені у повній відповідності до норм чинного законодавства, а отже товариство мало законне право на формування податкового кредиту за результатами своєї фінансово-господарської діяльності за вказаний період.

В контексті спірних правовідносин належить відмітити рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Інтерсплав» проти України (2007 рік, заява №803/02), «Булвес АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання «справедливого балансу» між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський Суд з прав людини визнав, що «справедливий баланс» не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29)

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкових повідомлень-рішень № та № від 16 травня 2018 року протиправними та такими, що підлягають скасуванню, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Долученим до матеріалів справи платіжним дорученням від 13 серпня 2018 року № 6787 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 21 531,39 гривень, який підлягає відшкодуванню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Ренесанс» (67500, Одеська область, Лиманський район, смт. Доброслав, вул. Першотравнева 56, ) до Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська 5, ), про скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області № та № від 16 травня 2018 року - задовольнити.

Податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області №, яким збільшено суму грошового зобов'язання на прибуток приватних підприємств на суму 7 799,00 гривень - визнати протиправним та скасувати.

Податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1 142 101,00 гривень - визнати протиправним та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська 5, ) понесені Товариством з обмеженою відповідальністю ««Еко-Ренесанс» (67500, Одеська область, Лиманський район, смт. Доброслав, вул. Першотравнева 56, ) судові витрати у розмірі 21 531, 39 гривень.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П'ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Одеський окружний адміністративний суд.

Суддя Балан Я.В.

.