Справа № 806/1754/18
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1754/18

Головуючий у 1-й інстанції: Черняхович Ірина Едуардівна

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

26 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року (суддя Черняхович І.Е.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов'язання провести поновлення та виплату пенсії,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Житомирського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов'язання відповідача здійснити їй поновлення та виплату пенсії за віком, починаючи з 07.10.2009, шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходиться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано Житомирське об'єднане управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області здійснити поновлення та виплату пенсії позивачу з 02 жовтня 2017 року в розмірах відповідно до чинного законодавства України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права, просить рішення суду у вказаній частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апеляційну скаргу обґрунтовано доводами, аналогічними позовній заяві.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.10.1992 року ОСОБА_2 була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З 03.05.1993 виплата пенсії позивачу була припинена у зв'язку з її виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль. Пенсія була виплачена з 11.05.1993 року за 6 місяців поштовим переказом.

19 вересня 2018 року представником позивача, який діяв на підставі нотаріальної довіреності, до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області було подано особисту заяву позивача про поновлення їй виплати пенсії.

Однак, листом від 29.09.2017 № 423/М-8 Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирської області відмовило позивачу в поновленні пенсії у зв'язку з тим, що відносини з приводу виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання в Ізраїль не врегульовані чинним законодавством.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, прийшов до висновку про необхідність зобов"язання пенсійного органу здійснити поновлення та виплату пенсії позивачу в розмірах відповідно до чинного законодавства України, застосувавши, при цьому, строки звернення до суду, передбачених КАС України. Зокрема, оскільки позовна заява була подана до суду 02 квітня 2018 року, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з 02 жовтня 2017 року в межах шестимісячного строку звернення до суду, а вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 02 жовтня 2017 року підлягають залишенню без розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт посилається на позицію Верховного Суду України щодо безпідставного застосування строків звернення до суду та вважає, що пенсію має бути поновлено з 07.10.2009.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, зокрема в частині застосування строків звернення до суду, апеляційний суд враховує настуне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІVщодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІVвтратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону №1058-ІVдержава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Отже, колегія суддів вважає, що безумовно позивач як громадянин України має право на виплату призначеної їй пенсії, проте з визначенням дати її відновлення в межах строків звернення до суду, передбачених КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009, тобто з 07.10.2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV.

Проте наявність обов'язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності щодо захисту свого права. Отже, після прийняття та опублікування Рішення №25-рп/2009 та невідновлення виплати пенсії позивачу, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права та звернутись до пенсійного органу з заявою про відновлення виплати зазначеної пенсії.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17 липня 2018 року справа № 211/1789/17.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернулась до Житомирського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про поновлення пенсії 19 вересня 2017 року.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 123 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до вказаних правовідносин слід застосувати положення ст. 122, 123 КАС України.

Позовна заява подана до суду 02 квітня 2018 року, отже позов підлягає задоволенню з 02 жовтня 2017 року в межах шестимісячного строку звернення до суду, а вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 2 жовтня 2017 року вірно залишено без розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.