Справа № 0540/6296/18-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 р. Справа№0540/6296/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В. за участю секретаря судового засідання Картавих Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 87510, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т Адмірала Луніна, 11а/71)

до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекцій ОСОБА_2 управління ДФС в Донецькій області (87549, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т Куїнджі, 93)

про визнання бездіяльності протиправною, зобовязати вчинити певні дії

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 особисто

ОСОБА_3 за ордером

від відповідача: ОСОБА_4 - за дов.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекцій ОСОБА_2 управління ДФС України в Донецькій області про визнання бездіяльності відповідача протиправною щодо не донарахування та невиплати в повному обсязі грошового забезпечення (компенсації податку на доходи фізичної особи, надбавки за особливі умови праці), ненадання при звільненні реальної довідки про розмір додаткового грошового забезпечення та грошового атестату, зобовязання відповідача виплатити належні суми грошового забезпечення, а саме надбавку за особливі умови служби за березень та квітень 2018 року - 9230 грн. та 3417 грн. 33 коп. відповідно, в загальній сумі 12647 коп. 33 коп., недоплачену в березні 50% відсоткову надбавку за вислугу років в сумі 461 грн. 50 коп., незаконно нараховані та враховані в квітні 2018 року внески профспілки в сумі 342 грн. 13 коп., компенсацію податку з доходів фізичної особи з 1 січня 2017 року по 26 квітня 2018 року в сумі 77420 грн. 82 коп., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 4560 грн. 14 коп., середньомісячний заробіток за весь час затримки в сумі 75773 грн. 59 коп. за несвоєчасний розрахунок при звільненні, зобовязання відповідача відшкодувати заподіяну моральну шкоду в розмірі 30000 грн., зобовязання відповідача виготовити та направити до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області новий грошовий атестат про розмір фактичного грошового забезпечення та довідку щодо додаткових видів грошового забезпечення з повною інформацією (з урахуванням уточненої позовної заяви).

Ухвалою від 3 серпня 2018 року суд залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк 10 днів з дня отримання ухвали на усунення недоліків шляхом належного оформлення позовної заяви відповідно до вищезазначених норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 5 вересня 2018 року було прийнято до провадження позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі № 0540/6296/18-а, задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано у Маріупольської обєднаної державної податкової інспекцій ОСОБА_2 управління ДФС України в Донецькій області належним чином засвідчені копії наказу ОСОБА_2 управління ДФС у Донецькій області від 16 березня 2018 року № 63-о; розрахункових листів грошового забезпечення позивача за період з квітня 2016 року по травень 2018 року; подання про преміювання працівників слідчого управління фінансових розслідувань відповідача за період з квітня 2016 року по травень 2018 року та призначено підготовче засідання на 26 вересня 2018 року.

Ухвалою суду від 26 вересня 2018 року відкладено підготовче провадження до 5 листопада 2018 року.

За наслідками проведеного підготовчого засідання, призначеного на 5 листопада 2018 року, суд своєю ухвалою за клопотанням позивача та представника позивача продовжив строк підготовчого провадження в адміністративній справі № 0540/6296/18-а на 30 днів.

21 листопада 2018 року суд ухвалою витребував у відповідача:

- письмові пояснення щодо отримання заяви позивача щодо виходу з профспілки від 10 квітня 2018 року та правових підстав вирахування з позивача внесків за квітень 2018 року в сумі 342 грн. 13 коп.;

- докази фактичної виплати за березень 2018 року 50% надбавки за вислугу років у сумі 461 грн. 50 коп.;

- накази ДФС України від 29 січня 2018 року № 52 та від 28 лютого 2018 року № 107;

- детальний розрахунок з розшифровкою нарахованих та фактично виплачених коштів позивача за спірні періоди;

- письмові пояснення щодо правил та правових підстав заповнення грошового атестату позивача № 6 (щодо кожної графи);

- письмові заперечення щодо відповіді позивача на відзив відповідача, зокрема, щодо недостовірної суми премії, яку було виплачено позивачу;

- письмові пояснення щодо своєчасності розрахунку з позивачем при звільненні.

У підготовчому судовому засідання 4 грудня 2018 року вирішено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 грудня 2018 року.

11 грудня 2018 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 19 грудня 2018 року.

За наслідками судового засідання 19 грудня 2018 року було оголошено перерву до 27 грудня 2018 року, про що повідомлено сторін.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі було проведено остаточний розрахунок при звільненні, допущені порушення щодо нарахування та виплати належних сум грошового забезпечення у березні та квітні 2018 року та не відображено у грошовому атестаті для призначення її пенсії за вислугу років фактичні суми додаткових видів грошового забезпечення, що порушує її конституційні права та стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Під час судового розгляду справи позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд задовольнити позов.

Відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву позивача, у якому заперечив проти задоволення його позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

9 жовтня 2018 року позивачем на адресу суду надіслано відповідь на відзив відповідача, у якому надав свої пояснення та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення.

Щодо вимоги позивача про компенсацію втрат доходів суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення відповідач заперечив, оскільки для осіб рядового і начальницького складу Державної фіскальної служби України згідно з положеннями пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України не передбачено спрямування податку на доходи фізичних осіб, що утримано з грошового забезпечення працівників, на компенсацію втрат доходів цієї категорії громадян. Таким чином, на думку відповідача, порядком адміністрування податку на доходи фізичних осіб (розділ IV Податкового кодексу України) не передбачена виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу податкової міліції. У наданій позивачем відповіді на відзив щодо зазначених доводів відповідача було зазначено, що посилання відповідача на норми пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України є безпідставними, адже редакція пункту 168.5 статті 168 зазначені в редакції Закону № 1797-VIII від 21 грудня 2016 року, з урахуванням змін, внесених Законом № 1989-VIII від 23 березня 2017 року та вступили в дію тільки в квітні 2018 року, таким чином, компенсація податку з доходів фізичної особи за період 2017 рік по квітень 2018 року повинна була бути нарахована відповідачем та сплачена.

Відповідач також заперечив проти задоволення позовних вимог позивача щодо надбавки за особливості проходження служби, мотивуючи ти, що зазначена надбавка не має обовязкового характеру та встановлюється за рішенням керівника у межах асигнувань. Водночас, відповідач у відзиві зауважив, що до 1 березня 2018 року позивачу була встановлена надбавка за високі досягнення у праці, яка скасована з 1 березня 2018 року у звязку із набранням чинності Постановою № 704. У відповіді на відзив позивач не погодився із зазначеними доводами відповідача та наголосив, що не встановлення надбавки не є підставою для її невиплати та не виконання Постанови № 704 в частині нарахування та виплати надбавки за особливі умови служби. На думку позивача, з урахуванням вже встановленої та сплаченої у лютому 2018 році 100-відсоткової надбавки за особливості проходження служби та за відсутності наказів ДФС про її скасування, в березні та квітні 2018 року їй неправомірно не нарахована та не виплачена надбавка за особливості проходження служби в розмірі 100 % від посадового окладу на загальну суму 12647 грн. 33 коп.

Щодо недоплати надбавки за вислугу років відповідач у наданому відзиві пояснив, що згідно з розрахунковими листами надбавка за вислугу років за березень 2018 року у сумі 461 грн. 50 коп. була виплачена у квітні 2018 року. Водночас, у відповіді на відзив позивач зазначив, що жодного розрахункового листа на підтвердження виплати 50-відсоткової надбавки за березень 2018 року їй надано не було.

Відповідач також заперечив проти задоволення позовних вимог про стягнення нарахованих у квітні 2018 року внесків профспілки. Як аргумент для відмови у задоволенні позовних вимог позивача в цій частині, відповідач посилався на те, що заява про припинення утримання профвнесків з грошового забезпечення позивача до відділу фінансування, бухгалтерського обліку та звітності не надходила. Однак, у відповіді на відзив позивач заперечив проти зазначених відповідачем обставин та зауважила, що відповідна заява на імя головного бухгалтера була направлена відповідачу, що підтверджується штампом Маріупольської ОДПІ про отримання заяви від 10 квітня 2018 року.

Щодо грошового атестату позивача, відповідач у зазначеному відзиві зазначив про відсутність правових підстав для внесення надбавки за особливості проходження служби до грошового атестату, у звязку з тим, що позивачеві відповідна надбавка не встановлювалась та не виплачувалась, що підтверджується наданими на адресу суду розрахунковими листами. Проте, у відповіді на відзив позивач зауважила, що окрім зазначеної надбавки в грошовому атестаті не зазначено достовірну суму премії за березень 2018 року в сумі 3 814 грн. 20 коп.

У відзиві відповідач також заперечив проти заявлених вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди, відзначивши, що розрахунки з позивачем були проведені у повному обсязі з дотриманням чинного законодавства, отже, доводи позивача про втрату ним нормальних життєвих звязків та необхідності до актових зусиль для організації його життя є безпідставними.

10 грудня 2018 року на виконання ухвали суду про витребування доказів відповідачем до суду надано, зокрема, письмові пояснення, у яких відповідач зазначив щодо правових підстав для видачі грошового атестату та повідомив, що в грошовому атестаті позивача № 6 були вказані: посадовий оклад 7750 грн. 00 коп., оклад за військовим або спеціальним званням 1480 грн. 00 коп., вислуга років станом на 1 березня 2018 року склала 27 років 01 місяців та 09 днів та надбавка за вислугу років визначена у розмірі 50 %, надбавка за таємність 1162 грн. 50 коп. у розмірі 15 % від посадового окладу. Інші види грошового забезпечення, згідно додаткових пояснень відповідача, на момент звільнення позивача встановлені не були.

Щодо розрахунку при звільненні позивача, відповідач пояснив, що відповідний розрахунок було здійснено 14 травня 2018 року, у звязку з тим, що наказ ДФС України від 26 квітня 2018 року № 673-о «Про звільнення ОСОБА_1М.» надійшов до ОСОБА_2 управління ДФС у Донецькій області 10 травня 2018 року. Наказ ОСОБА_2 управління ДФС у Донецькій області від 26 квітня 2018 року № 115-о «Про оголошення наказу ДФС України від 26.04.2018 року № 673-о «Про звільнення ОСОБА_1М.» надійшов до Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області 11 травня 2018 року та у той же день відповідачем до Державної казначейської служби у м. Маріуполі спрямовані фінансові зобовязання та платіжні доручення щодо перерахування коштів, проте, у звязку з тим, що 12-13 травня 2018 року припали на вихідні дні, кошти були перераховані до уповноваженого банку 14 травня 2018 року.

Також, 18 грудня 2018 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення відповідача щодо розрахунку компенсації за відпустку яка була виплачена у квітні 2018 року та щодо неврахованої премії за березень 2018 року в розмірі 792 грн. 90 коп. у довідці від 15 травня 2018 року та від 21 червня 2018 року, що була надана до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

27 грудня 2018 року засобами електронного звязку на адресу суду відповідачем надано додаткові пояснення по справі та копію Статуту всеукраїнської професійної спілки працівників органів державної фіскальної служби, копію рапорту позивача про надання чергової відпустки та наказу від 30 березня 2018 року № 95-в «Про надання відпустки». У наданих на адресу суду додаткових поясненнях відповідачем надано розрахунок відпускних позивача за квітень 2018 року. Щодо включення до довідки про додаткові види грошового забезпечення у квітні 2018 року премії за березень 2018 року відповідач додатково відзначив, що премія включається в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату, незалежно від місяця за який вона була виплачена, відповідно до вимог частини 3 пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії ігрової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей». Також, відповідач зазначив, що премія за квітень 2018 року була виплачена позивачеві у травні 2018 року на підставі наказу Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області 11-ф від 16 травня 2018 року «Про преміювання працівників за квітень 2018 року».

Стосовно виплати 30 травня 2018 року суми у розмірі 985 грн. 08 коп. відповідач зауважив, що ця сума це премія за квітень 2018 року нарахована у розмірі 1223 грн. 69 коп., яка була виплачена разом із заробітною платою та грошовим забезпеченням за другу половину травня2018 року 30 травня 2018 року. Крім того, відповідач зауважив щодо відсутності підстав для включення суми у розмірі 6272 грн. 61 коп. до довідки про додаткові види грошового забезпечення, оскільки зазначена сума не є матеріальною допомогою, а є сумою відпускних, які не входять до додаткових видів грошового забезпечення.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог позивача та просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у раніше наданому відзиві та додаткових поясненнях.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та представників відповідача, дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходила службу в Маріупольській обєднаній державній податковій інспекції ОСОБА_2 управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на посаді начальника слідчого управління фінансових розслідувань.

Наказом Державної фіскальної служби України від 26 квітня 2018 року № 673-о «Про звільнення ОСОБА_1М.» звільнено з посади податкової міліції ДФС за власним бажанням полковника податкової міліції ОСОБА_1 начальника слідчого управління фінансових розслідувань Маріупольської ОДПІ ОСОБА_2 управління ДФС у Донецькій області.

Наказом ОСОБА_2 управління ДФС у Донецькій області від 26 квітня 2018 року № 115-о оголошено наказ Державної фіскальної служби України від 26 квітня 2018 року № 673-о «Про звільнення ОСОБА_1М.», звільнено відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 полковника податкової міліції ОСОБА_1 26 квітня 2018 року з органів податкової міліції та з посади начальника слідчого управління фінансових розслідувань Маріупольської ОДПІ ОСОБА_2 управління ДФС у Донецькій області, у запас за п.п. «ж» п. 64 (за власним бажанням). Відповідно до означеного наказу управлінню фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Маріупольської ОДПІ ОСОБА_2 управління ДФС у Донецькій області наказано виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (із змінами та доповненнями).

Суд критично ставиться до позиції відповідача щодо проведення остаточного розрахунку із позивачем через надходження наказів про її звільнення та вважає за необхідне зазначити про наступне.

До того ж у наданих письмових поясненнях відповідач зазначає про виплату коштів позивачу, зокрема, частини невиплаченої премії за квітень 2018 року 30 травня 2018 року, що підтверджується також розрахунковими листами відповідача за травень 2018 року. Отже, суд доходить висновку про несвоєчасність проведеного відповідачем розрахунку при звільненні позивача (30 травня 2018 року), яку було звільнено 26 квітня 2018 року.

Щодо повноти проведеного розрахунку, суд встановив наступне.

В обґрунтування позовних вимог щодо зобовязання відповідача виплатити недоплачену в березні 2018 року 50-відсоткову надбавку за вислугу років в сумі 461,50 грн. позивач зазначив, що відповідачем в період березня 2018 року не нараховано та не виплачено грошове забезпечення - відсоткова надбавка за вислугу років в розмірі 50%, що підтверджується розрахунковими листами грошового забезпечення за березень 2018 року. Відповідач мотивуючи заперечення проти задоволення заявлених позовних вимог позивача в цій частині, зазначив, що недоплачена надбавка за вислугу років за березень 2018 року у сумі 461 грн. 50 коп. була виплачена в квітні 2018 року На підтвердження відповідачем суду надано розрахункові листи позивача за березень та квітень 2018 року.

Суд, дослідивши подані докази встановив, що у березні 2018 року відповідачем позивачу було нараховано до сплати: 792 грн. 90 коп. премія щомісячна, основний оклад 7750 грн., надбавка за звання 1480 грн., надбавка за секретність 1162 грн. 50 коп., надбавка за вислугу 4153 грн. 50 коп. У квітні 2018 року позивачу нараховано: премія щомісячна за березень 2018 року у розмірі 3814 грн. 20 коп., основний оклад 4486 грн. 84 коп., надбавка за звання 856 грн. 84 коп., за секретність 673 грн. 03 коп., відпустка 5448 грн. 41 коп., оздоровчі 15800 грн. 40 коп., надбавка за вислугу років за квітень 2018 року у розмірі 2671 грн. 84 коп. Також, згідно розрахункового листа за квітень 2018 року вбачається нарахування надбавки за вислугу років за березень 2018 року у розмірі 4615 грн. та відрахування надбавки за вислугу років, сплаченої у березні 2018 року в сумі 4153 грн. 50 коп., тобто різниця нарахованої у квітні 2018 року надбавки за вислугу років за березень 2018 року склала 461 грн. 50 коп. Отже, підтверджується виплата відповідачем належних позивачу сум надбавки за вислугу років в сумі 461 грн. 50 коп. у квітні 2018 року, що виключає можливість задоволення позовних вимог в цій частині.

Пояснення відповідача щодо розрахунку відпускних позивача за квітень 2018 року судом при вирішенні справи до уваги не беруться, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає справу не інакше як за позовною заявою, проте, як вбачається з матеріалів справи, ані у позовній заяві, ані в уточненій позовній заяві позивач не заявляла вимоги щодо відпускних виплат.

Крім іншого, позивач у позовній заяві просить суд зобовязати відповідача виплати на її користь компенсацію податку з доходів фізичної особи за період 1 січня 2017 року по 26 квітня 2018 року в сумі 77420 грн. 82 коп. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що в порушення постанови Кабінету Міністрів від 15 січня 2004 року № 44 та від 30 травня 2017 року № 375 відповідачем компенсація податку з доходів фізичної особи за період з 1 січня 2017 року по день розрахунку 30 травня 2018 року їй не виплачено. Крім того, позивач зауважила суду, що відповідачем перед виплатою належного їй повного розрахунку у зв'язку із звільненням, письмового повідомлення про нараховані суми ні в строки, передбачені законодавством України, ні до теперішнього часу не надано.

Відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача, оскільки для осіб рядового і начальницького складу Державної фіскальної служби України згідно з положеннями пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України не передбачено спрямування податку на доходи фізичних осіб, що утримано з грошового забезпечення працівників, на компенсацію втрат доходів цієї категорії громадян. Таким чином, на думку відповідача, порядком адміністрування податку на доходи фізичних осіб (розділ IV Податкового кодексу України) не передбачена виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу податкової міліції.

Позивачем до суду було надано відповідь на відзив відповідача, у якому щодо доводів відповідача про вимоги нарахування компенсації податку з доходів фізичної особи зазначено, що посилання відповідача на норми пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України є безпідставними, адже редакція пункту 168.5 статті 168 зазначені в редакції Закону № 1797-VIII від 21 грудня 2016 року, з урахуванням змін, внесених Законом № 1989-VIII від 23 березня 2017 року та вступили в дію тільки в квітні 2018 року, таким чином, компенсація податку з доходів фізичної особи за період 2017 рік по квітень 2018 року повинна була бути нарахована відповідачем та сплачена.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету встановлений нормами статті 168 Податкового кодексу України. Нормами пункту 168.5 зазначеної статті передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у звязку з виконанням обовязків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. При цьому, пункт 168.5 статті 168 на теперішній час викладений в редакції Закону № 1797-VIII від 21.12.2016 року з урахуванням змін, внесених Законом № 1989-VIII від 23.03.2017 року.

Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» були внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема, пункт 168.5 викладено в такій редакції:

«168.5. Суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у звязку з виконанням обовязків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян».

Зазначені зміни до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України набрали чинності з 1 січня 2017 року.

Законом України від 23 березня 2017 року № 1989-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» визначено, що 1. ОСОБА_5 набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та застосовується до податкових періодів, починаючи з 1 січня 2017 року. 2. В абзаці третьому пункту 1 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 5-6, ст. 48) слова та цифри "підпункту 3 пункту 76" виключити. 3. Встановити, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом інші закони та нормативно-правові акти застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 затверджено «Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу».

Водночас, суд зауважує, що Податковий кодекс України має вищу юридичну силу, а норми постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 мають застосовуватися до спірних правовідносин лише у частині, що не суперечать положенням Кодексу.

З системного аналізу норм чинного законодавства суд доходить висновку, що положення пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України до позивача не застосовуються, отже, відсутні підстави для задоволення його позовних вимог щодо зобовязання виплатити компенсацію податку з доходів фізичної особи з 1 січня 2017 року по 26 квітня 2018 року.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача про зобовязання відповідача виплатити належні суми грошового забезпечення, а саме надбавку за особливі умови служби за березень та квітень 2018 року - 9230 грн. та 3417,33 грн. відповідно, в загальній сумі 12647,33 грн., суд виходить з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджені схеми посадових окладів та установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до положень абзацу четвертого підпункту 1 пункту 5 зазначеної Постанови надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання установлювати, зокрема, надбавку за особливості проходження служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) та особам рядового і начальницького складу в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років.

З аналізу зазначеної норми, суд доходить висновку, що встановлення спірної надбавки є правом керівника державного органу, а не його обовязком.

Як зазначає відповідач та не заперечує позивач, до 1 березня 2018 року позивач отримувала надбавку за високі досягнення у праці.

Зазначена надбавка як додатковий вид грошового забезпечення була передбачена підпунктом 1 «в» пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», яка скасована з 1 березня 2018 року, у звязку із набранням чинності Постановою № 704.

Як встановлено судом та підтверджено наявними матеріалами справи, на виконання прийнятої Постанови № 704 відповідачем видано наказ від 26 березня 2018 року № 6-ф «Про скасування надбавок атестованим працівникам».

Суд зазначає, що факт отримання позивачем до 1 березня 2018 року надбавки за високі досягнення у праці не є підставою для встановлення їй надбавки за особливі умови служби, яка встановлюється іншим нормативно-правовим актом.

Крім того, на підставі наявних матеріалів справи судом встановлено, що 1 квітня 2018 року позивач звернулась до голови Профсоюзної спілки Маріупольської ОДПІ ОСОБА_6, у якій просила виключити її із складу професійної спілки Маріупольської ОДПІ з 1 квітня 2018 року. У подальшому, позивачем було складено заяву на адресу головного бухгалтера Маріупольської ОДПІ ОСОБА_7, згідно якої позивач просила не вираховувати із її заробітної плати професійні внески з 1 квітня 2018 року, у звязку із її виходом із складу професійної спілки Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області. Як встановлено судом, на зазначеній заяві 10 квітня 2018 року було проставлено штамп вхідної кореспонденції (без номеру). Також, судом встановлено, що позивачем на адресу голови Профсоюзної спілки Маріупольської ОДПІ ОСОБА_6 засобами електронного документообігу відповідача (заява зареєстрована 11 квітня 2018 року 208/05-19-23) було спрямовано заяву про вихід із членів профспілки та у якій, з урахуванням норм Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» просила у встановлений законом строк надати завірену копію протоколу про виключення її з членів профспілки Маріупольської ОДПІ.

Нормами статті 36 Конституції України встановлено право громадян, зокрема, на участь у професійних спілках з метою захисту своїх трудових і соціально-економічних прав та інтересів. Професійні спілки є громадськими організаціями, що об'єднують громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної діяльності. Професійні спілки утворюються без попереднього дозволу на основі вільного вибору їх членів. Усі професійні спілки мають рівні права. Обмеження щодо членства у професійних спілках встановлюються виключно цією Конституцією і законами України. Ніхто не може бути примушений до вступу в будь-яке об'єднання громадян чи обмежений у правах за належність чи неналежність до політичних партій або громадських організацій.

Згідно положень статті 243 Кодексу законів про працю України відповідно до Конституції України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» громадяни України мають право на основі вільного волевиявлення без будь-якого дозволу створювати професійні спілки з метою представництва, здійснення і захисту своїх трудових та соціально-економічних прав та інтересів, вступати до них та виходити з них на умовах і в порядку, визначених їх статутами, брати участь у роботі професійних спілок. Держава визнає професійні спілки повноважними представниками працівників і захисниками їх трудових, соціально-економічних прав та інтересів в органах державної влади та місцевого самоврядування, у відносинах з власником або уповноваженим ним органом, а також з іншими об'єднаннями громадян.

Відповідно до положень статті 244 Кодексу права професійних спілок, їх об'єднань визначаються Конституцією України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами.

Особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок визначає ОСОБА_5 України від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» (надалі ОСОБА_5 № 1045).

Положеннями статті 1 зазначеного Закону встановлено, що професійна спілка (профспілка) - добровільна неприбуткова громадська організація, що об'єднує громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання); член профспілки - особа, яка входить до складу профспілки, визнає її статут та сплачує членські внески.

Нормами статті 6 Закону № 1045 закріплено право громадян на об'єднання у профспілки, що ґрунтується на основі їх вільного волевиявлення.

Згідно положень статті 7 Закону № 1045 членами профспілок можуть бути особи, які працюють на підприємстві, в установі або організації незалежно від форм власності і видів господарювання, у фізичної особи, яка використовує найману працю, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, особи, які навчаються в навчальному закладі. Громадяни України вільно обирають профспілку, до якої вони бажають вступити. Підставою для вступу до профспілки є заява громадянина (працівника), подана в первинну організацію профспілки. При створенні профспілки прийом до неї здійснюється установчими зборами. Ніхто не може бути примушений вступати або не вступати до профспілки. Статутом (положенням) профспілки може бути передбачено членство у профспілці осіб, зайнятих творчою діяльністю, членів фермерських господарств, фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, а також осіб, які навчаються у професійно-технічних або вищих навчальних закладах, осіб, які звільнилися з роботи чи служби у зв'язку з виходом на пенсію або які тимчасово не працюють.

Окрім того, порядок прийняття, виходу із членів профспілки та сплати її членами профспілкових внесків передбачений Статутом всеукраїнської професійної спілки органів Державної фіскальної служби, згідно умов якого член профспілки маж право, зокрема, вийти з профспілки за особистою заявою (пункт 4.1.9 Статуту). Пунктом 4.4.1 Статуту також передбачено, що членство в профспілці припиняється за власним бажанням.

За таких обставин, враховуючи, що право виходу із членів профспілки гарантовано чинним законодавством та відповідна заява про вихід із членів профспілки та припинення відрахування із заробітної плати професійних внесків позивачем була подана 11 квітня 2018 року, відповідач не був позбавлений можливості здійснити перерахунок та повернути утримані суми профвнесків, здійснюючи остаточний розрахунок із позивачем при звільненні. Не надходження відповідної заяви до відділу фінансування, бухгалтерського обліку та звітності не може бути підставою для відмови у задоволені зазначених позовних вимог. Таким чином, суд доходить висновку, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими, отже, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Отже, судом встановлено несвоєчасність та неповноту проведеного розрахунку при звільненні позивача. Водночас, щодо вимог позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та середньомісячного заробітку за весь час затримки за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Нормами статті 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина 1 статті 117 Кодексу законів про працю України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, який було встановлено лише під час розгляду даної справи.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2018 року по справі № 817/925/14 (провадження № К/9901/16797/18), від 19 вересня 2018 року по справі № 822/181/16 (провадження № К/9901/12582/18).

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про передчасність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та середньомісячного заробітку за весь час затримки за несвоєчасний розрахунок при звільненні. При цьому, суд зауважує, що позивач не позбавлений права звернутися до суду за стягненням компенсації та середнього заробітку після проведення з ним остаточного розрахунку (виплати надміру сплачених профспілкових внесків за квітень 2018 року).

Щодо вимог позивача про зобовязання відповідача виготовити та направити до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області новий грошовий атестат про розмір фактичного грошового забезпечення та довідку щодо додаткових видів грошового забезпечення з повною інформацією, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 11 травня 2018 року відповідачем було видано грошовий атестат № 6 (вих. № 6/10-05), яким засвідчено, що полковник ОСОБА_1 начальник слідчого управління фінансових розслідувань мала: посадовий оклад 7750 грн. 00 коп. на місяць, оклад за військовим або спеціальним званням 1480 грн. 00 коп. на місяць, відсоткову надбавку за вислугу років 50 %, надбавка за таємність 1162 грн. 50 коп. Згідно зазначеного грошового атестату вислуга років позивача станом на 1 березня 2018 року наказом ГУ ДФС у Донецькій області від 16 березня 2018 року № 63-0 визначена 27 років 01 місяців 09 днів. Також, у даному грошовому атестаті відповідачем визначено, що позивач задоволений такими видами грошового утримання:

Посадовим окладом по 26 квітня 2018 року у сумі 4078 грн. 95 коп.,

Надбавка за роботу в умовах режимних обмежень (15%) по 26 квітня 2018 року у сумі 611 грн. 84 коп.,

Окладом за військовим або спеціальним званням по 26 квітня 2018 року у сумі 778 грн. 95 коп.,

Відсотковою надбавкою за вислугу років (50%) по 26 квітня 2018 року у сумі 2428 грн. 95 коп.,

Відпускні у сумі 5448 грн. 41 коп.,

Грошова компенсація за відпуску у сумі 40318 грн. 26 коп.,

Вихідна допомога при звільненні у сумі 106652 грн. 70 коп.,

Оздоровчі у сумі 15800 грн. 40 коп.,

Щомісячна премія у сумі 3814 грн. 20 коп.

15 травня 2018 року відповідачем видано довідку вих. № 49/10-05-013 про додаткові види грошового забезпечення позивача в Маріупольській ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області за період роботи з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2018 року, у якій було зазначено розміри надбавок відповідно постанов Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 за високі досягнення у праці, від 15 червня 1994 року № 414 за таємність (15%), розміри матеріальної допомоги, щомісячної та разової премії. Зокрема, судом встановлено, що розмір щомісячної премії позивача за березень 2018 року у зазначеній довідці відповідачем було зазначено у сумі 792 грн. 90 коп.

Згідно додаткових пояснень відповідача, Головне управління ДФС у Донецькій області направило матеріали для призначення пенсії позивачу (грошовий атестат з додатками) до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, листом від 15 червня 2018 року вих. № 799/03-1 ОСОБА_2 управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було повернуто документи для призначення пенсії ОСОБА_1 для опрацювання та повторного направлення на адресу пенсійного органу, із посиланням на пункт 7 Постанови від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії ігрової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

ОСОБА_2 управління ДФС у Донецькій області від 10 липня 2018 року вих. № 28902/10/05-99-04-02-24 було повторно направлено для призначення пенсії позивача до управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Також, судом встановлено, що відповідачем було видано довідку від 21 червня 2018 року вих. № 62/10-05-013 про те, що додаткові види грошового забезпечення позивача в Маріупольській ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області за період з 1 березня 2018 року по 31 березня 2018 року становили: надбавка за таємність (15 %) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 у сумі 1162 грн. 50 коп., премія щомісячна у сумі 792 грн. 90 коп.

В межах розгляду даної справи суд перевіряє правомірність дій відповідача щодо включення до довідки про додаткові види грошового забезпечення для призначення пенсії позивача за березень 2018 року у розмірі 792 грн. 90 коп.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Порядок). ОСОБА_5 Порядок відповідно до преамбули регулює питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 N 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян».

Відповідно до положень пункту 1 Порядку Заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності, відповідно до вимог пункту 7 Порядку, подаються такі документи:

заява про призначення пенсії (додаток 1);

грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби;

військово-медичні документи про стан здоров'я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію);

документи про страховий стаж (при призначенні пенсії згідно з пунктом "б" статті 12 Закону ( 2262-12 );

довідка МСЕК про визнання особи інвалідом;

копія документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті);

довідка ВАТ "Ощадбанк" або інший документ, що підтверджує відкриття рахунку, назву та номер відділення ВАТ "Ощадбанк";

копія паспорта.

Як встановлено судом раніше, у грошовому атестаті № 6, який було направлено до пенсійного органу для призначення пенсії позивача було зазначено, що позивача було задоволено видами грошового забезпечення, зокрема, щомісячною премією у сумі 3814 грн. 20 коп., у той час як у довідках про додаткові види грошового забезпечення від 15 травня 2018 року та від 21 червня 2018 року відповідачем розмір щомісячної премії за березень 2018 року визначено у сумі 792 грн. 90 коп.

Крім того, матеріали справи містять подання працівників слідчого управління фінансових розслідувань Маріупольської ОДПІ, затвердженого в.о. начальника Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області ОСОБА_8 від 24 квітня 2018 року на преміювання за березень 2018 року, згідно якого ОСОБА_1 (табельний номер 255438) як начальнику слідчого управління було встановлено премії у сумі 3814 грн. 20 коп.

Суд зауважує, що не включення до довідки про додаткові види грошового забезпечення повної суми премії за березень 2018 року у розмірі 3814 грн. 20 коп. порушує права позивача на пенсійне забезпечення, адже це може мати наслідком зменшення розміру пенсії позивача. Тому суд доходить висновку про протиправність таких дій відповідача та на підставі положень статті 9 КАС України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо включення до довідки від 21 червня 2018 року № 62/10-05-013 премії ОСОБА_1 за березень 2018 року у меншому розмірі в сумі 792 грн. 90 коп.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 30000 грн., суд зазначає наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Нормами статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частину позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди позивач мотивував тим, що моральна шкода, спричинена їй відповідачем полягає в наданні нереальної інформації в грошовому атестаті та в довідці щодо додаткових видів грошового забезпечення, в порушенні строків їх видачі, та бездіяльністю службових осіб Маріупольської ОДПІ у вигляді грубого ігнорування діючого законодавства України щодо надання реальних довідок про грошове забезпечення та проведення повних виплат грошового забезпечення. Незаконні дії службових осіб Маріупольської ОДПІ щодо ненадання своєчасно довідки про грошове забезпечення (грошовий атестат) та надання довідки про додаткові види грошового забезпечення із нереальними сумами в грошовому атестаті, на думку позивача, порушили її права та свободи, які виразились в тому, що їй своєчасно не призначена та на теперішній час не виплачується пенсія, а та, яка в майбутньому буде нарахована не відповідатиме дійсному грошовому забезпечення та як наслідок позивач повинен буде докладати додатковий час та зусилля, витрачати грошові кошти щодо подання до суду позовів про перерахування пенсії та витрачати час для отримання рішень суду. Отже, позивач зазначив, що внаслідок вищезазначеного посадовими особами відповідача порушено її нормальний ритм життя, позбавлено нормальних життєвих звязків, спричинено моральні страждання, які призвели до нервових хвилювань, підвищення артеріального тиску та необхідності докладати додаткові зусилля для відстоювання своїх законних прав та інтересів.

Проте, суд зауважує, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди та не зазначено, з яких міркувань виходила, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

Крім того, позивач у позовній заяві просив суд зобовязати відповідача подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення відповідно до статті 382 КАС України. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до статті 382 КАС України встановлення судового контролю є правом, а не обовязком суду. Крім цього, позивач не навів обґрунтованих підстав щодо намірів відповідача не виконувати рішення суду після набрання ним законної сили.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За таких обставин, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 650 грн. 00 коп. пропорційно частині задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 87510, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т Адмірала Луніна, 11а/71) до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекцій ОСОБА_2 управління ДФС в Донецькій області (87549, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т Куїнджі, 93, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобовязати вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Маріупольської обєднаної державної податкової інспекцій ОСОБА_2 управління ДФС в Донецькій області щодо включення до довідки від 21 червня 2018 року № 62/10-05-013 премії ОСОБА_1 за березень 2018 року у меншому розмірі в сумі 792 грн. 90 коп.

Зобовязати Маріупольську обєднану державну податкову інспекцію ОСОБА_2 управління ДФС в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) надміру сплачені профспілкові внески за квітень 2018 року в сумі 342 грн. 13 коп.

Зобовязати Маріупольську обєднану державну податкову інспекцію ОСОБА_2 управління ДФС в Донецькій області підготувати грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), включивши фактично нараховану суму премії за березень 2018 року у розмірі 3814 грн. 20 коп. та спрямувати їх до ОСОБА_2 управління ДФС в Донецькій області для направлення до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольської обєднаної державної податкової інспекцій ОСОБА_2 управління ДФС в Донецькій області (87549, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т Куїнджі, 93) судовий збір у розмірі 650 (шістсот пятдесят) гривень на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 87510, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т Адмірала Луніна, 11а/71).

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 27 грудня 2018 року. Повне судове рішення складено та підписано 4 січня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Смагар С.В.