Справа № 0440/5908/18
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2018 року Справа № 0440/5908/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
секретаря судового засідання Туренко К.М.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Благодійної організації "Всеукраїнський благодійний фонд "АТБ" до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Благодійної організації "Всеукраїнський благодійний фонд "АТБ" до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 04.05.2018 року № 1994/ІПК/04-36-12-01-16.
09 серпня 2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
10 вересня 2018 року від Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 14.09.2018 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити повністю.
Представник відповідача проти позову заперечував, до суду надав відзив на адміністративний позов, в якому свою позицію обґрунтував тим, що індивідуальна податкова консультація надана у відповідності до статті 52 ПКУ та містить усі обовязкові складові.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 06.04.2018 року листом №06/04-1 Благодійна організація «Всеукраїнський благодійний фонд «АТБ» відповідно до ст.52 ПКУ звернулася до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області із запитом про надання індивідуальної податкової консультації в письмовій формі в звязку з тим, що БО «ВБФ «АТБ» купує або безоплатно отримує товари та безоплатно передає їх отримувачам благодійної допомоги виключно з благодійною метою, жодної іншої діяльності, зокрема, господарської, не веде, всі операції, які здійснює БО «ВБФ «АТБ», звільнено від оподаткування ПДВ на підставі п. 197.1.15 ПКУ.
БО «ВБФ «АТБ» просило надати письмову консультацію з наступного питання: «Чи повинна Благодійна організація «Всеукраїнський благодійний фонд «АТБ» реєструватися платником ПДВ, якщо вона не веде господарської діяльності, всі її операції є звільненими від оподаткування ПДВ відповідно до п. 197.1.15 ПКУ, у разі, якщо загальна сума від таких операцій протягом останніх 12 календарних місяців сукупно перевищує 1000000 грн. ?»
Згідно індивідуальної податкової консультації №1994/ІПК/04-36-12-01-16 (мовою оригіналу): «До оподатковуваних операцій для цілей реєстрації особи як платника ПДВ належать операції, що підлягають оподаткуванню за основною ставкою ПДВ, ставкою 7 відсотків, нульовою ставкою ПДВ та звільнені (умовно звільнені) від оподаткування ПДВ...
Згідно інформації, наведеної в запиті Благодійної організації «Всеукраїнський благодійний фонд «АТБ», підприємство здійснює операції з безоплатного постачання товарів отримувачам благодійної допомоги, звільнені від оподаткування згідно із п.п. 197.1.15 п. 197.1 ст. 197 ПКУ.
Враховуючи наведене, у разі якщо загальний обсяг від здійснення таких операцій протягом останніх 12 календарних місяців перевищує 1 млн. гривень, то Благодійна організація «Всеукраїнський благодійний фонд «АТБ» згідно з вимогами ПКУ повинна подати до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням Заяву і відповідно зареєструватись як платник ПДВ в обов язковому порядку».
Таким чином, на думку ГУ ДФС у Дніпропетровській області, здійснюючи лише звільнені від оподаткування операції, за умови досягнення відповідного обсягу, БО «ВБФ «АТБ» має зареєструватися платником ПДВ.
Позивач вважає, що надана індивідуальна податкова консультація суперечить нормам чинного законодавства та змісту оподаткування ПДВ, у звязку з чим звернувся до суду.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Згідно пп. 14.1.172-1 ПКУ індивідуальна податкова консультація - роз'яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.
Ст. 52 ПКУ передбачено, що за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.
« 30.1. Податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ніш податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
30.2 Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
30.9. Податкова пільга надається шляхом:
а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору;
б) зменшення податкового зобов'язання після нарахування податку та збору;
в) встановлення зниженої ставки податку та збору;
г) звільнення від сплати податку та збору».
Згідно п.п. 197.1.15 п.197.1 ст.197 ПКУ звільняються від оподаткування операції з надання благодійної допомоги, зокрема, безоплатне постачання товарів/послуг благодійним організаціям, утвореним і зареєстрованим відповідно до законодавства, а також надання такої допомоги благодійними організаціями набувачам (суб'єктам) благодійної допомоги відповідно до законодавства про благодійну діяльність та благодійні організації.
З матеріалів справи судом встановлено, підтверджено представником позивача та не спростовувалося представником відповідача , що всі операції, які здійснює БО «ВБФ «АТБ», звільнено від оподаткування ПДВ на підставі вищезазначеного п. 197.1.15 ПКУ.
Тобто у БО «ВБФ «АТБ» при здійсненні благодійних операцій не може виникнути обовязку по сплаті ПДВ до бюджету, оскільки ПКУ в зазначеному випадку передбачено відповідну податкову пільгу.
Статтями 181 та 182 ПКУ визначено умови для реєстрації особи як платника ПДВ, відповідно до яких реєстрація особи як платника ПДВ може здійснюватись як в обов'язковому порядку, так і за добровільним рішенням особи.
Відповідно до п. 181.1 ст. 181.1 ПКУ, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
Згідно п. 182.1. ст. 182 ПКУ, якщо особа, яка відповідно до пункту 181.1 статті 181 цього Кодексу не є платником податку у зв'язку з тим, що обсяги оподатковуваних операцій відсутні або є меншими від встановленої зазначеною статтею суми, вважає за доцільне добровільно зареєструватися як платник податку, така реєстрація здійснюється за її заявою.
Суд вважає, що в розрахунок обєму операцій для цілей реєстрації платником ПДВ мають включатися лише ті операції, які фактично мають оподатковуватися податком на додану вартість, як про це прямо і зазначено в п. 181.1 ПКУ.
Пуктом 4.1.7 ПКУ встановлено такий принцип як економічність оподаткування - установлення податків та зборів, обсяг надходжень від сплати яких до бюджету значно перевищує витрати на їх адміністрування.
Преамбулою Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» передбачено, що закон визначає загальні засади благодійної діяльності в Україні, забезпечує правове регулювання відносин у суспільстві, спрямованих на розвиток благодійної діяльності, утвердження гуманізму і милосердя, забезпечує сприятливі умови для утворення і діяльності благодійних організацій.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що за умови реєстрації платником ПДВ у позивача виникне необхідність:
- складання та подання щомісячних податкових декларацій з ПДВ, за якими суми ПДВ до сплати в бюджет будуть дорівнювати « 0»;
- реєстрації податкових накладних та відстеження реєстрації податкових накладних по отриманим благодійним товарам;
- поповнення рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість (далі - СЕА ПДВ) відповідно до правил ст.200-1 ПКУ (якщо отримання товару та передання його отримувачам благодійної допомоги відбуваються в різних податкових періодах може виникнути ситуація, в якій для цілей реєстрації податкових накладних підприємство змушене буде поповнювати рахунок в СЕА ПДВ зі свого поточного рахунку, тобто відволікати власні грошові кошти, хоча безпосереднього обовязку по сплаті ПДВ не має виникнути на підставі п. 197.1.15 ПКУ), що, в свою чергу, на думку суду, призведе до значного збільшення та ускладнення документообігу, часових та трудозатрат на ведення обліку та відволікання власних грошових коштів, чим можуть бути порушені права позивача на нормальне функціонування організації, основною метою якої є здійснення благодійної діяльності.
Водночас суд зазначає, що держава має забезпечити ведення облікової справи платника ПДВ, його електронного кабінету, перевірку своєчасності та правильності заповнення декларацій з ПДВ шляхом камеральних перевірок, перевірку правильності ведення податкового обліку з ПДВ шляхом документальних виїзних або невиїзних планових та позапланових перевірок, відкриття та обслуговування рахунку в СЕА ПДВ, що також призводить до збільшення документообігу, часових та трудозатрат, а також відволікання бюджетних коштів на адміністрування ПДВ при тому, що операції благодійної організації звільняються від оподаткування ПДВ, тобто завідомо не можуть привести до збільшення бюджетних надходжень.
Крім того, згідно пп. г) п. 184.1 ПКУ, анулювання реєстрації платника податку відбувається у разі, якщо особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.
Враховуючи наведену специфіку діяльності БО «ВБФ «АТБ», суд акцентує увагу на тому, що, в даному випадку, складається ситуація, коли в разі реєстрації платником ПДВ, через 12 податкових місяців контролюючий орган буде мати підстави для анулювання реєстрації платника ПДВ через те, що декларації платника будуть свідчити про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що індивідуальна податкова консультація від 04.05.2018 року № 1994/ІПК/04-36-12-01-16 не узгоджується з вимогами Податкового кодексу України, у звязку з чим, є протиправною та підлягає скасуванню.
За сукупності викладених обставин, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, адміністративний позов Благодійної організації "Всеукраїнський благодійний фонд "АТБ" підлягає задоволенню.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1762,00 грн. підлягає стягненню з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
На підставі викладеного, ст.ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Адміністративний позов Благодійної організації "Всеукраїнський благодійний фонд "АТБ" до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації - задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 04.05.2018 року № 1994/ІПК/04-36-12-01-16.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 06.12.2018 року.

Суддя ОСОБА_3