Справа № 415/5672/18
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року справа №415/5672/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Ястребової Л.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Василенко Олександра Олександровича на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 06 грудня 2018 р. у справі № 415/5672/18 (головуючий І інстанції Фастовець В.М.) за позовом ОСОБА_3 до інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Василенко Олександра Олександровича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області з адміністративним позовом до інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Василенко О.О. (далі - відповідач), в якому просила: визнати протиправними дії відповідача та скасувати постанову серії ВР№ 300139 від 20.07.2018 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити (а.с.1-2).

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 06 грудня 2018 року задоволено позовні вимоги, а саме: визнано неправомірними дії інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області лейтенанта поліції Василенко О.О. щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст.122 КУпАП; скасовано постанову серії ВР№ 300139 від 20.07.2018 року інспектора взводу № 1роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області лейтенанта поліції Василенко О.О. про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.5ст.122 КУпАП та накладене стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.; провадження в справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 за ч.5 ст.122 КУпАП закрито; судовий збір віднесено на рахунок держави (а.с.17-18).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду яке прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення було перенесено за клопотанням позивача та розглянуто 20.07.2018 року за адресою підрозділу поліції. Факт порушення позивачем правил дорожнього руху підтверджується відеозаписом (а.с.22-29).

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ВР № 300139 від 20.07.2018 р., складеною інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Василенко О.О., позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. (а.с.6)

Зі змісту постанови вбачається, що 19.07.2018р. о 13 год. 20 хв. у м. Сєвєродонецьку по пр. Центральному, ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом Lexus RX 270, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснила зупинку в зоні дії дорожнього знаку 5.38 «Місце для парковки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди», чим порушила п. 8.1 ПДР України.

У графі постанови «До постанови додаються» зазначено - повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції.

З письмових пояснень позивача наданих відповідачу вбачається, що позивач передала право керування транспортним засобом знайомому який і здійснив паркування транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 5.38 «Місце для парковки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди». Інспектор поліції підійшов до неї коли вона йшла до автомобіля (а.с.3-4).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на відеозаписі наданого відповідачем не зафіксовано, скоєння правопорушення позивачем, з оскаржуваної постанови вбачається, що до неї не надано жодного доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, та відсутні відомості про технічний засіб, на який провадився відеозапис.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема частини 1, 2, 3 і 5 статті 122КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно частини 2 - 4 статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (далі - Інструкція № 1395), визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції № 1395).

Згідно пункту 4 розділу І Інструкції № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами 1, 2, 3 і 5 статті 122 КУпАП.

За пунктом 1 та 2 розділу III Інструкції № 1395, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами 1, 2, 3 і 5 статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч. 5 ст. 122 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що справа про адміністративне правопорушення відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов до висновку, що посадова особа Національної поліції за вимогами статті 258 КУпАП та Інструкції № 1395 зобов'язана розглядати справу про адміністративне правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП та виносити постанову саме на місці вчинення адміністративного правопорушення, оскільки, справа про накладення адміністративного стягнення за ст. 122 КУпАП у відповідності до зазначених норм не може розглядатися інспектором за місцем розташування підрозділу поліції (за місцем вчинення адміністративного правопорушення). Вимоги зазначених норм не передбачають перенесення розгляду справи до іншого місця.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем 19.07.2018 року було розпочато розгляд адміністративної справи на місці вчинення адміністративного правопорушення, який в подальшому було перенесено на 20.07.2018 року та розглянуто в приміщенні підрозділу поліції без участі особи, яка вичинила адміністративне правопорушення.

З наведеного вбачається, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена не на місці вчинення правопорушення, а за місцем розташування підрозділу поліції (за місцем його вчинення), що не передбачено нормами діючого законодавства, та є порушенням відповідачем порядку розгляду справи.

Також, відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. В силу приписів статті 77 КАС України на суб'єкта владних повноважень покладається обов'язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову

За статтею 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб'єкта владних повноважень.

На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем надано компакт-диск з відеозаписами знятих нагрудною камерою, тоді як в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення не вказано жодного відеозапису якій підтверджує правопорушення та який досліджував відповідач при розгляді справи.

Разом з цим, надаючи правову оцінку даному відеозапису, суд встановив, що стоянка автомобіля без водія здійсненна в зоні дії дорожнього знаку 5.38 «Місце для парковки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди». В постанові зазначено про зупинку автомобілю в зоні дії зазначених знаків, проте, відеозапис не містить встановлення відповідачем факту керування позивачем вказаним автомобілем та відповідно зупинку позивачем, як водієм, автомобілю з порушенням Правил дорожнього руху. Також, матеріали справи не містять встановлення відповідачем документального підтвердження права власності позивача на зазначений транспортний засіб.

Крім того, з пояснень позивача на відеозаписі та наявних в матеріалах справи письмових пояснень вбачається, що позивач не керував транспортним засобом, проте, відповідачем при розгляді справи та винесенні постанови зазначені пояснення не були спростовані та прийняті до уваги, та матеріали справи не мають посилань, що позивач є власником цього транспортного засобу.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Суд зазначає, що у відповідності до вимог законодавства, відповідач мав встановити особу власника або безпосереднього водія транспортного засобу, який здійснив зупинку автомобілю з порушенням Правил дорожнього руху.

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює,а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Надаючи у своїй сукупності оцінку обставин справи та обґрунтуванням їх доказами, суд дійшов до висновку, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнята з порушенням норм діючого законодавства та за відсутністю належних доказів скоєння саме позивачем вказаного адміністративного правопорушення.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений в постанові від 30 травня 2018р. у справі №337/3389/16-а.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Василенко Олександра Олександровича на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 06 грудня 2018 р. у справі № 415/5672/18 - залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 06 грудня 2018 р. у справі № 415/5672/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення проголошено та підписано 09 січня 2019 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова