Справа № 804/2585/18
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2018-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року Справа № 804/2585/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії, -
06 квітня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа по справі №804/3341/16 стягувачу без прийняття до виконання №56038296/20.1/10 від 22.03.2018 року;
- зобовязати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання виконавчий лист по справі №804/3341/16.
В обґрунтування позову зазначено, що позивачем було отримано від головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_2 повідомлення про повернення виконавчого документа №804/3341/16 стягувачу без прийняття до виконання №56038296/20.1/10 від 22.03.2018 року. Підставою для повернення виконавчого документа державний виконавець вказав, що заява про прийняття виконавчого документа подана особою, що не уповноважена на здійснення відповідних дій, а тому, відповідно до п.6 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає поверненню без прийняття до виконання. Позивач вважає вказане повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання незаконним та таким, що порушує права та інтереси заявника, оскільки така підстава для повернення виконавчого листа не відповідає вимогам законодавства. При цьому, державним виконавцем у спірному повідомленні не було зазначено жодної інформації з приводу того, що виконавчий лист, виданий 10.03.2017 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом по справі №804/3341/16, не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року позовна заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» повернута позивачу у звязку з відсутністю належного документу, що підтверджує повноваження представника на здійснення від імені позивача його процесуальних прав та обовязків, в тому числі, і на підписання позовної заяви.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 року ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року в адміністративній справі № 804/2585/18 скасовано, адміністративну справу № 804/2585/18 направлено для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
На підставі ухвали суду від 03.12.2018 року адміністративний позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» залишено без руху з наданням пятиденного строку для усунення недоліків позову шляхом подання до суду оригіналу позовної заяви з додатками для суду відповідно до кількості учасників справи, доказів сплати судового збору.
Ухвалою суду від 18.12.2018 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до розгляду на 28.12.2018 року на 10:00 год.
Відповідач - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у судове засідання 28.12.2018 року не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи суду та відзив на позовну заяву не подавав.
Представник позивача 28.12.2018 року подав до суду клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України).
Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).
Оскільки, відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в судове засідання 6не зявився, причину неявки суду не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю в порядку письмового провадження.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
03 березня 2018 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» звернулось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження з метою виконання виконавчого листа, виданого 10.03.2017 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом по справі №804/3341/16.
Згідно з повідомленням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_2 №56038296/20.1/10 від 22.03.2018 року, виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання.
Підставою для повернення виконавчого документа вказано, що заява про прийняття виконавчого документа подана особою, що не уповноважена на здійснення відповідних дій, у звязку із чим, відповідно до пункту 6 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», підлягає поверненню без прийняття до виконання.
Не погодившись із вказаним повідомленням, позивач звернувся до суду.
Частиною 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) передбачено вимоги до виконавчого документа, зокрема, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувана та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувана та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів звязку та адреси електронної пошти.
Згідно з частиною 3 статті 4 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обовязковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобовязаний мати таку печатку.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
В силу приписів частини 4 статті 16 Закону № 1404-VIII, представником юридичної особи у виконавчому провадженні може бути особа, яка відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довіреності. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи у виконавчому провадженні можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або у виданій довіреності.
За змістом пункту 10 Інструкції № 512 визначено, що повноваження представників сторін, які беруть участь у виконавчому провадженні, мають бути посвідчені такими документами: довіреністю фізичної особи; довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують право представництва юридичної особи (документом про призначення керівником юридичної особи тощо); рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи управителем спадкового майна; ордером, до якого обовязково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих дій; дорученням органу чи установи, що уповноважені законом на надання безоплатної правової допомоги або про надання правової допомоги.
Документи, що посвідчують повноваження представників, повинні бути оформлені відповідно до вимог чинного законодавства.
Оригінали документів, зазначених у цьому пункті, або належним чином засвідчені їх копії долучаються до матеріалів виконавчого провадження.
Отже, разом з заявою про відкриття виконавчого провадження представником стягувача до органу державної виконавчої служби подається документ, який підтверджує його повноваження на її підписання та подання.
У повідомленні про повернення виконавчого документа по справі №804/3341/16 стягувачу без прийняття до виконання №56038296/20.1/10 від 22.03.2018 року державним виконавцем зазначено, що заяву про прийняття до виконання виконавчого документа подано представником стягувача ОСОБА_3 із наданням світлокопії довіреності. Відповідно до наданої довіреності, представник не наділений повноваженнями на пред'явлення виконавчого документа на виконання.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано заяву про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2017 року по справі № 804/3341/16; ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2017 року по справі №804/3341/16 з відміткою про набрання законної сили; копією повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняти до виконання; оригінал платіжного доручення про сплату авансового внеску; копією виписки з ЄДР; копією витягу зі Статуту ПАТ «Дніпропетровськгаз»; копією наказу про призначення на посаду; копією довіреності представника ПАТ «Дніпропетровськгаз».
Так, зі змісту поданої довіреності вбачається, що ПАТ «Дніпропетровськгаз» уповноважує представника ОСОБА_4 представляти інтереси Товариства у виконавчому провадженні з усіма правами, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження», за виключенням права відмови від стягнення і повернення виконавчого документа; вчиняти інші передбачені законом дії, необхідні для здійснення передбачених цією довіреністю повноважень.
Отже, з наведеного вбачається, що представник ПАТ «Дніпропетровськгаз» ОСОБА_4 була наділена повноваженнями вчиняти усі процесуальні дії, в тому числі і правом на пред'явлення виконавчого документа до виконання, від імені ПАТ «Дніпропетровськгаз», крім винятків, які обумовлені вказаною довіреністю.
Пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох днів з дня його пред'явлення якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
З наведеної норми вбачається дві альтернативні умови, за яких виконавчий документ повертається стягувачу без виконання: 1) або виконавчий документ не відповідає вимогам, встановленим статті 4 Закону; 2) або стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 Закону.
Державним виконавцем в повідомленні про повернення виконавчого документа по справі №804/3341/16 стягувачу без прийняття до виконання №56038296/20.1/10 від 22.03.2018 року не було зазначено жодної інформації з приводу того, що виконавчий лист, виданий 10.03.2017 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом по справі №804/3341/16, не відповідає вимогам Закону, а тому, виконавчий документ не може бути повернутий без виконання з підстави не відповідності вимогам статті 4 Закону № 1404-VIII.
Зі змісту норми пункту 6 частини 4 Закону № 1404-VIII також не вбачається такої підстави для повернення виконавчого документа без виконання як те, що заява про прийняття виконавчого документа подана особою, що не уповноважена на здійснення відповідних дій. Отже, державний виконавець, повертаючи виконавчий документ без виконання, послався на підставу, яка не передбачена пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VIII.
Таким чином, висновок про наявність обставин, що виключають можливість здійснення виконавчого провадження є помилковим та здійснений без належного вивчення державним виконавцем відповідної заяви та додатків до неї.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання субєктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа по справі №804/3341/16 стягувачу без прийняття до виконання №56038296/20.1/10 від 22.03.2018 року підлягають задоволенню.
Що стосується вимог позивача в частині зобовязання відповідача прийняти до виконання виконавчий лист по справі №804/3341/16, суд зазначає, що у відповідності до приписів Закону № 1404-VIII, право вирішувати питання про прийняття виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження належить до компетенції органів державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Зважаючи, що вирішення питання щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом належить до виключної компетенції відповідача, та не належить до компетенції адміністративного суду, отже, суд не повноважний перебирати функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта, та зобов'язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, а тому, суд відмовляє у задоволенні вказаної позовної вимоги.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Згідно з ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобовязати відповідача - субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи те, що в даному випадку судом встановлено протиправність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та приймаючи до уваги той факт, що повноваження щодо прийняття виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження належать до виключної компетенції відповідача у справі, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, оскільки належним способом захисту прав позивача в цьому випадку буде зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вирішити питання про прийняття виконавчого листа по справі № 804/3341/16, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом 10.03.2017 року до примусового виконання у порядку та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до вимог частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 73-78, 90, 139, 243, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Визнати протиправним та скасувати повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа по справі №804/3341/16 стягувачу без прийняття до виконання №56038296/20.1/10 від 22.03.2018 року.
Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, з урахуванням висновків суду у цій справі, вирішити питання про прийняття виконавчого листа по справі № 804/3341/16, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом 10.03.2017 року до примусового виконання у порядку та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження».
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України судові витрати у розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні нуль копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева