Справа № 826/14741/18
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

26 грудня 2018 року справа №826/14741/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.)
до1. Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач 1, Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської РДА) 2. Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі по тексту - відповідач 2)
про1) визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської РДА та Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо відмови у перерахунку грошової допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами; 2) зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської РДА та Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат провести перерахунок грошової допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами та додатково виплатити 3 714,97 грн. грошової допомоги

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської РДА щодо відмови у проведенні перерахунку призначеної допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідно до положень Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", у зв'язку з наявністю протягом дванадцяти місяців, що передували реєстрації в центрі зайнятості, як безробітного страхового стажу не менше ніж шість місяців, розмір допомоги повинен визначатись із застосуванням мінімального розміру допомоги по безробіттю в сумі 1 440,00 грн. на місяць, а не 544,00 грн., як застосовано при призначенні допомоги відповідачем 1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/14741/18 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання.

Відповідачем 1 подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що при призначенні допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами підлягає застосуванню мінімальний розмір допомоги по безробіттю в сумі 544,00 грн., у зв'язку з відсутністю протягом дванадцяти місяців, що передували реєстрації в центрі зайнятості, як безробітного страхового стажу не менше ніж шість місяців, оскільки відповідно до Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 червня 2015 року №613 до страхового стажу не включаються періоди отримання допомоги по безробіттю відповідно до Законів України "Про зайнятість населення" та "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Відповідач 2 у письмовому відзиві на позов посилаючись на відсутність протиправних дій зі своєї сторони зазначив, що в даній ситуації не підлягають застосуванню положення статті 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо визначення страхового стажу на які посилається позивач, оскільки він має керуватись вимогами Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 червня 2015 року №613.

06 листопада 2018 року позивачем подано заперечення на відзив Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, яке листом від 03 грудня 2018 року №826/14741/18/16995/18 суд повернув без розгляду, у зв'язку з невідповідністю положенням пункту 2 частини четвертої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив, а тому подання заперечення на відзив у справах, які розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження законодавством не передбачено.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що Управлінням праці та соціального захисту населення Шевченківської РДА ОСОБА_1 на підставі заяви від 12 квітня 2018 року призначено допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами, як безробітній зареєстрованій у центрі зайнятості у розмірі 100 відсотків мінімального розміру допомоги по безробіттю; загальний розмір допомоги складає 2 245,61 грн.

06 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської РДА щодо надання роз'яснень про застосовані показники при визначенні розміру призначеної їй допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами.

За результатами розгляду звернення Управлінням праці та соціального захисту населення Шевченківської РДА листом від 21 червня 2018 року повідомлено, що допомога у зв'язку з вагітністю та пологами ОСОБА_1 призначена, як особі що зареєстрована в центрі зайнятості як безробітна відповідно до другої, четвертої та п'ятої частин статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" у розмірі 2 245,61 грн. з розрахунку 544,00 грн. на місяць.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи з меж позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" встановлено, що громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно частини першої статті 3 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім'ям з дітьми: 1) допомога у зв'язку з вагітністю та пологами; 2) допомога при народженні дитини; 2-1) допомога при усиновленні дитини; 4) допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 5) допомога на дітей одиноким матерям.

Положеннями статті 4 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" визначено, що покриття витрат на виплату державної допомоги сім'ям з дітьми здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів.

Порядок покриття витрат, передбачений частиною першою цієї статті, не стосується виплат допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам з числа військовослужбовців Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, військ цивільної оборони, інших військових формувань, а також Державної спеціальної служби транспорту та з числа поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації та Державної кримінально - виконавчої служби України. Покриття витрат на виплату зазначеного виду державної допомоги цим категоріям жінок здійснюється за рахунок відповідних бюджетів.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).

Статтею 7 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" встановлено, що право на державну допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами мають за цим Законом всі жінки (у тому числі неповнолітні), які не застраховані в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з вимогами частини першої статті 8 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" підставою для призначення жінкам допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами є видана в установленому порядку довідка лікувального закладу встановленого зразка та довідка: з основного місця роботи (служби, навчання); ліквідаційної комісії для жінок, звільнених з роботи у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації; державної служби зайнятості для жінок, зареєстрованих у державній службі зайнятості як безробітні.

Судом встановлено, що при зверненні за призначенням допомоги ОСОБА_1 разом із заявою про призначення допомоги надано довідку для призначення і виплати державної допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, які не застраховані в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування від 02 квітня 2018 року №5587 та довідку Солом'янської районної філії Київського міського центру зайнятості від 06 квітня 2018 року №1162, відповідно до якої ОСОБА_1 вперше зареєстрована в центрі зайнятості, як безробітна з 12 грудня 2016 року по 28 грудня 2017 року; допомогу по безробіттю отримувала з 02 січня 2017 року по 28 грудня 2017 року; вдруге зареєстрована в центрі зайнятості, як безробітна з 23 березня 2018 року, допомога по безробіттю не призначалась відповідно до частини четвертої та п'ятої статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Відповідно до положень статті 9 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога у зв'язку з вагітністю та пологами надається у розмірі 100 відсотків середньомісячного доходу (стипендії, грошового забезпечення, допомоги по безробіттю тощо) жінки, але не менше 25 відсотків від розміру встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатної особи із розрахунку на місяць.

Умови призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, передбачених Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" визначаються Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 (далі по тексту - Порядок №1751).

Згідно з підпунктом 1 пункту 5 Порядку допомога у зв'язку з вагітністю та пологами призначається якщо звернення за нею надійшло не пізніше ніж через шість місяців з дня закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, і виплачується жінкам за весь період відпустки, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів. Жінкам, віднесеним до 1-4 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, допомога виплачується за 180 календарних днів зазначеної відпустки (90 - до пологів і 90 - після пологів). Допомога обчислюється сумарно та призначається жінкам у повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів.

Підпунктом 3 пункту 7 Порядку встановлено, що допомога у зв'язку з вагітністю та пологами надається жінкам, зареєстрованим у центрі зайнятості як безробітні - у розмірі 100 відсотків мінімального розміру допомоги по безробіттю.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частиною другою статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем).

Відповідно до підпункту 1 пункту другого розділу ІІІ Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 червня 2015 року №613, до страхового стажу не включаються періоди отримання допомоги по безробіттю відповідно до Законів України "Про зайнятість населення" та "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

З аналізу наведених правових норм суд приходить до висновку, що право на отримання допомоги по безробіттю відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", мають особи страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців без врахування до нього періоду отримання особою допомоги по безробіттю.

Постановою Правління фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття від 15 грудня 2017 року №149 "Про мінімальний розмір допомоги по безробіттю" встановлено, що з 01 січня 2018 року мінімальний розмір допомоги по безробіттю: 1) для осіб, зазначених у частині другій статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", у розмірі 544 гривні; 2) для осіб, зазначених у частині першій статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", у розмірі 1 440,00 грн.

Як встановлено судом вище, ОСОБА_1 перед зверненням до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської РДА за призначенням допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами була зареєстрована, як безробітна в Солом'янській районній філії Київського міського центру зайнятості з 23 березня 2018 року, допомога по безробіттю не призначалась, оскільки ОСОБА_1 під час попереднього перебування на обліку в центрі зайнятості отримувалась допомога по безробіттю з 02 січня 2017 року по 28 грудня 2017 року, тобто протягом граничного строку встановленого частиною четвертою статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази наявності в позивача перед реєстрацією 23 березня 2018 року, як безробітної в Солом'янській районній філії Київського міського центру зайнятості страхового стажу не менше шести місяців, а тому розмір допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами повинен обчислюватись виходячи з мінімального розміру допомоги по безробіттю в розмірі 544,00 грн.

Крім того, судом не приймаються до уваги посилання позивача на положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення спеціального закону - Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та підзаконних нормативно-правових актів розроблених на його виконання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про правомірність дій Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови у проведенні перерахунку призначеної допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами, а тому позовні вимоги нормативно і документально не підтверджуються та не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 (01135, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (01135, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 5; ідентифікаційний код 37470057);

Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (03165, м. Київ, просп. Комарова, буд. 7; ідентифікаційний код 22886300).

Суддя В.А. Кузьменко