Справа № 808/2367/17
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

11 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 808/2367/17

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.08.2018 (суддя Лазаренко Максим Сергійович, дата складання повного тексту 13.08.2018)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_1, слідчий слідчого відділу Кам'янсько-Дніпровського відділення поліції Енергодарського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 про зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_1, слідчий слідчого відділу Кам'янсько-Дніпровського відділення поліції Енергодарського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 про зобовязання вчинити дії.

Позов обґрунтовано тим, що 25 лютого 2017 року та 03.06.2017 позивач звернувся з заявою-скаргою до ГУНП в Запорізькій області з вимогою призначення службової перевірки злочинної діяльності слідчого Пархоменка М.Ф. і своїм наказом звільнити з посади зазначеного слідчого за порушення законів України, професійних обовязків та зловживань у кримінальному провадженню №0000169. Зазначає, що за результатами проведеної перевірки позивачем від ГУНП в Запорізькій області отримано відповідь, в якій повідомлено про те, що службова перевірка виконана і за її результатами не знайдено фактів втрати слідчим Пархоменком М.Ф. документів кримінального провадження та фальсифікацій огляду місця події. Разом з тим, позивач зазначає, що він паралельно звернувся і до прокуратури з заявою на незаконні дії слідчого Пархоменка М.Ф. у кримінальному провадженні №0000169 та прокурором за результатами розгляду звернення було встановлено, що в матеріалах кримінального провадження дійсно відсутня частина клопотань про проведення процесуальних дій.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.08.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтована тим, що безпосередньо керівником визначається ступінь дисциплінарного впливу на поліцейського; саме керівнику надано право накладати на поліцейського дисциплінарне стягнення; при цьому суд не має повноважень втручатися у вільний розсуд керівника з питань застосування до поліцейського заходів дисциплінарного впливу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, третьою особою (ОСОБА_1) подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що на її думку слідчий Пархоменко є випадковою особою у лавах поліції, своєю діяльністю є небезпечним та підлягає негайному відстороненню від обовязків та звільненню. Вважає, що ступінь дисциплінарної відповідальності, застосований до слідчого Пархоменко не відповідає вчиненим ним діям, та слідчого Пархоменко слід звільнити з служби в поліції.

Представником відповідача надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що у відповідності до Дисциплінарного статуту було розглянуто питання щодо слідчого Пархоменко М.Ф.; йому було оголошено догану. При проведенні службового розслідування на підставі звернення позивача, не виявлено підстав для притягнення слідчого Пархоменко М.Ф. до дисциплінарної відповідальності у формі звільнення з органів внутрішніх справ. Припущення апелянта, що застосований захід дисциплінарного впливу на слідчого Пархоменко М.Ф. є недостатнім, не відповідає вимогам чинного законодавства України. Ступінь дисциплінарного впливу на поліцейського визначається керівником, якому надано право накладати на поліцейського дисциплінарне стягнення.

Учасники процесу в судове засіданні не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. В силу ч.4 ст. 229 КАС України судове засідання не фіксувалося технічними засобами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 не погодившись з правомірністю дій слідчого СВ Камянсько-Дніпровського відділення поліції Енергодарського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на неналежне розслідування кримінального провадження №0000169 до ГУНП в Запорізькій області.

27 вересня 2017 року заступником начальника ГУНП в Запорізькій області начальником слідчого управління затверджено Висновок за результатами розгляду звернення ОСОБА_2, відповідно до висновків якого дії працівників СВ К.-Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області під час розслідування кримінального провадження №0000169 за фактом ДТП, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, вирішено вважати такими, що суперечать вимогам чинного кримінального процесуального законодавства України (а.с.143-146).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VІІІ, норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, який затверджено Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІV.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частиною 1 ст.8 цього ж Закону передбачено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобовязаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обовязки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обовязків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоровя;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у звязку з виконанням службових обовязків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції правильно зазначив, що на момент виникнення спірних правовідносин сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень регулювався Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, який затверджено Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут поширювався на поліцейських Національної поліції, відповідно до приписів пункту 4 Прикінцеві та перехідні положення «Про Національну поліцію».

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Частиною 1 ст.5 Дисциплінарного статуту, передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:

1) усне зауваження;

2) зауваження;

3) догана;

4) сувора догана;

5) попередження про неповну посадову відповідність;

6) звільнення з посади;

7) пониження в спеціальному званні на один ступінь;

8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Отже, вказана норма визначає перелік видів дисциплінарного стягнення, які можуть бути застосовані до поліцейського за порушення службової дисципліни.

Так, найсуворішим видом дисциплінарного стягнення є звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ч.1 ст.14 Дисциплінарного статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_2 вважаючи дії слідчого Пархоменка М.Ф. незаконними звернувся до зі скаргою на дії слідчого до слідчого управління ГУНП в Запорізькій області.

За результатами проведеного службового розслідування 27.09.2017 заступником начальника ГУНП в Запорізькій області начальником слідчого управління затверджено Висновок за результатами розгляду звернення ОСОБА_2, в якому за результатами проведеного службового розслідування відповідач дійшов висновку про те, що дії працівників СВ К.-Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області під час розслідування кримінального провадження №0000169 за фактом ДТП, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України не суперечать вимогам чинного кримінального процесуального законодавства України.

Однак, позивач вважає, що вказаний висновок є не повним та таким, що не має належної реакції на незаконні дії слідчого Пархоменка М.Ф.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції, не погоджуючись з позицією позивача правильно зазначив наступне.

Висновок службового розслідування затверджений 27.09.2017 не містить встановлення порушень вимог чинного законодавства співробітниками СВ К.-Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що Енергодарською місцевою прокуратурою на адресу слідчого управління ГУНП в Запорізькій області було направлено лист в якому повідомлялось про встановлення порушення співробітниками СВ К.-Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області вимог КПК України під час розслідування кримінального провадження №0000169.

28 липня 2017 року заступником начальника ГУНП в Запорізькій області начальником слідчого управління затверджено висновок за результатами розгляду листа Енергодарської міської прокуратури Запорізької області, в якому за результатами службового розслідування вирішено факти викладені в листі Енергодарської місцевої прокуратури вважати такими, що знайшли свої підтвердження.

Водночас, за порушення вимог статті 220 КПК України під час розгляду клопотань ОСОБА_2 в межах кримінального провадження №0000169 за ч.1 ст.286 КК України:

- оголошено догану колишньому в.о. начальника СВ К.-Дніпровського ВП Енергодарського ВП підполковнику поліції ОСОБА_4;

- встановлено, що підлягає дисциплінарній відповідальності колишній в.о. начальника СВ К.-Дніпровського ВП Енергодарського ВП майор поліції ОСОБА_5, але приймаючи до уваги, що останнього з займаної посади усунуто вирішено обмежитись цим;

- суворо вказано на виявлені недоліки в.о. начальника СВ К.-Дніпровського ВП Енергодарського ВП капітану поліції ОСОБА_3

Тобто, за результатами розгляду листа Енергодарської місцевої прокуратури було прийнято рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, зокрема і слідчого Пархоменка М.Ф., з питань викладених у зверненні ОСОБА_2

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідно до ч.1 ст.8 Дисциплінарного статуту, начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Матеріалами справи підтверджено, що колишньому начальнику СВ К.-Дніпровського ВП Енергодарського ВП за порушення ст.220 КПК України в частині неналежного розгляду клопотання ОСОБА_2 оголошено догану.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем було належним чином прийнято рішення по суті порушених позивачем у скарзі питань та притягнуто винних осіб до дисциплінарної відповідальності.

З приводу твердження, що застосований захід дисциплінарного впливу на слідчого Пархоменка М.Ф. є недостатнім, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту, Міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу. Інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах прав, наданих їм міністром внутрішніх справ України. Начальник, який не наділений правом накладання дисциплінарних стягнень, має право порушити перед старшим прямим начальником клопотання про притягнення особи рядового або начальницького складу до дисциплінарної відповідальності. Правом накладання дисциплінарних стягнень користуються тільки прямі начальники. Начальник, який перевищив надане йому право накладати дисциплінарні стягнення, несе відповідальність за цим Статутом. Дисциплінарне стягнення, накладене з порушенням вимог цього Статуту, скасовується начальником, який його наклав, або старшим прямим начальником. Старший прямий начальник має право протягом одного місяця з дня оголошення особі рядового або начальницького складу наказу про накладення дисциплінарного стягнення посилити, а протягом року - пом'якшити чи скасувати дисциплінарне стягнення, накладене підлеглим йому начальником, якщо встановлено, що воно не відповідає тяжкості вчиненого проступку. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Отже, суд першої інстанції правильно зазначив, що визначення ступеня дисциплінарного впливу на поліцейського визначається керівником, якому надано право накладати на поліцейського дисциплінарне стягнення, при цьому суд не має повноважень втручатися у вільний розсуд керівника в питання застосування до поліцейського заходів дисциплінарного впливу.

Відносно твердження про вчинення слідчим Пархоменком М.Ф. злочинних дій та злочинного невиконання службових обовязків, коленія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Згідно п.2 ч.1 ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює: організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку.

У разі якщо позивач вважає, що слідчим Пархоменком М.Ф. або іншою посадовою особою СВ К.-Дніпровського ВП Енергодарського ВП вчиняються злочинні дії, то має право звернутися до органів прокуратури України з відповідною заявою, яка повинна розглядатися в рамках кримінального судочинства.

Водночас, слід взяти до уваги, що пунктом 10 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Отже, вчинення поліцейським кримінального правопорушення є підставою для його звільнення зі служби в поліції, проте така обставина повинна бути встановлена та закріплена обвинувальним вироком суду. Натомість матеріали справи не містять вироку суду щодо відповідної особи.

При цьому, адміністративний суд не наділений повноваженнями давати оцінку наявності/відсутності в діях особи ознак кримінального правопорушення, зокрема відповідальність за яке передбачена статтею 367 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оскільки кожна із сторін повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а позивачем не доведено обставин на яких ґрунтуються його вимоги, то колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки вони спростовуються нормами законодавства та доводами, викладеними відповідачем.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача та права, свободи і інтереси третьої особи, яка подала апеляційну скаргу, - не порушені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2018 р. - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.08.2018 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сил 11.12.2018 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 11.12.2018.

В повному обсязі постанова виготовлена 14.12.2018.

Головуючий - суддя Ю.В. Дурасова

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров