Справа № 822/1706/18
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1706/18

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

11 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача: Плюх В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 року (м. Хмельницький, 01 червня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати відмову відповідача № В-33234/0-643/0/95-18 від 02.02.2018 року щодо надання позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Вербецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області; зобов'язати відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Вербецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області.

Відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що відповідач відмовив їй у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на вказану земельну ділянку без належних на те підстав, а ефективним способом відновлення її порушеного права є саме зобов'язання відповідача видати зазначений дозвіл. Також позивач зауважила, що підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладені у листі відповідача № В-33234/0-643/0/95-18 від 02.02.2018 року, не входять до вичерпного переліку підстав, встановлених Земельним кодексом України.

Представники позивача в судовому засіданні просили задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що в грудні 2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Вербецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області.

Листом віповідача В-33234/0-643/0/95-18 від 02.02.2018 року позивачу було відмовлено у задоволенні вказаної заяви, посилаючись на те, що згідно із рішенням Вербецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області № 8 від 16.12.2015 року вказана на графічному матеріалі земельна ділянка віднесена до земель сільськогосподарського призначення (для сінокосіння та випасання худоби) та на яку наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 16.03.2016 року №22-5707-СГ Вербецькій сільській раді Ярмолинецького району Хмельницької області надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність для створення громадського пасовища.

Також повідомляється про те, що відповідно до вимог Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для сінокосіння та випасання худоби можуть бути переданні громадянам виключно на умовах користування (в оренду).

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, в силу ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За змістом ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Положеннями ч. 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 вказаної статті ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства визначений ст. 118 ЗК України.

Пунктом "б" ч. 1 ст. 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 га.

З матеріалів справи встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 16.03.2016 року №22-5707-СГ Вербецькій сільській раді Ярмолинецького району Хмельницької області наданий дозвіл на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку із цільовим призначенням - землі загального користування (громадські пасовища) площею 40,0000 га (НОМЕР_1), що розташована за межами с. Вербка Ярмолинецького району Хмельницької області.

Відтак, позивач має намір отримати у власність земельну ділянку орієнтовною площею 2,0000 га, яка на даний момент входить до складу земельної ділянки площею 40,0000 га, та на яку наданий дозвіл на розроблення документації із землеустрою Вербецькій сільській раді Ярмолинецького району Хмельницької області для створення громадського пасовища.

Слід звернути увагу на Класифікацію видів цільового призначення земель, затверджену наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року № 548, яка визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів.

В зазначеному Класифікаторі землі сільськогосподарського призначення поділяються, зокрема на землі, для ведення особистого селянського господарства та на землі для сінокосіння і випасання худоби.

У відповідності до ч. 2 ст. 22 ЗК України, до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Пунктом "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За правилами ст. 34 ЗК України, громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Тобто, відповідно до вимог ЗК України земельні ділянки, призначені для сінокосіння та випасання худоби можуть бути переданні громадянам виключно на умовах користування (в оренду).

Водночас, з матеріалів справи встановлено, що позивач звернулась до відповідача з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність для ведення особистого селянського господарства.

В свою чергу, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 має цільове призначення "землі сільськогосподарського призначення (громадські пасовища)", а не "землі сільськогосподарського призначення (для ведення особистого селянського господарства), що унеможливлює її передачу у власність, такі обставини підтверджуються інформацією щодо земельної ділянки, яка розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, що надається Державним кадастровим реєстратором і територіальним органом нижчого рівня територіальному органу, виконаної за підписом начальника відділу Держгеокадастру у Ярмолинецькому районі.

Отже, місце розташування земельної ділянки, зазначеної у клопотанні позивача не відповідає вимогам чинного законодавства, що є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства згідно з п. 7 ст. 118 ЗК України.

Саме на цій підставі відповідач відмовив позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність вільної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а тому така відмова є правомірною.

Також, слід звернути увагу на те, що Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333, чітко визначені порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, зокрема і форма прийнятих відповідних рішень.

Згідно п. 8 цього ж Положення Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Відповідно до норм ст. 118 ЗК України, за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач в даному випадку звернулась до відповідача із заявою саме в порядку ст. 118 Земельного кодексу України про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Разом з тим, за результатами розгляду заяви, позивачу був направлений лише лист щодо її розгляду, без прийняття будь-якого рішення.

Оскільки за результатами розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства відповідачем не було прийняте відповідне рішення, то в даному випадку має місце протиправна бездіяльність відповідача, а не протиправна відмова.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі № 804/3960/17 та від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2208/17.

Дана обставина свідчить про те, що відсутні підстави для визнання протиправною відмови в ненаданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Слід зазначити, що позовна вимога щодо зобов'язання відповідача надати позивачу вказаний дозвіл є похідною вимогою від позовної вимоги про визнання протиправною відмови відповідача у наданні такого дозволу.

Оскільки судом першої інстанції встановлено правомірність оскарженої відмови, тобто відсутність підстав для задоволення такої позовної вимоги, відсутні й підстави для задоволення похідної від неї позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача вчинити зазначені дії.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 грудня 2018 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Смілянець Е. С.