Справа № 826/14303/18
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

20 грудня 2018 року м. Київ № 826/14303/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аблова Є.В., розглянувши без повідомлення учасників справи заяви про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
до треті особи про Міністерства охорони здоров'я України, Національний медичний університет ім. О.О. Богомольця, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказів, встановлення відсутності компетенції (повноважень),
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства охорони здоров'я України, за участю третіх осіб, в якій, з урахуванням заяв про зміну предмета позову, просять суд:

визнати протиправними дії Міністерства охорони здоров'я України щодо винесення наказу від 14.08.2018 № 42-о «Про покладення обов'язків»;

визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства охорони здоров'я України від 14.08.2018 № 42-о «Про покладення обов'язків»;

встановити відсутність у Міністерства охорони здоров'я України компетенції (повноважень) на призначення виконувача обов'язків ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця (далі - НМУ імені О.О. Богомольця), крім випадків, прямо визначених положеннями ч. 4 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту»;

визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства охорони здоров'я України від 07.09.2018 № 1639 «Про деякі питання управління Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця»;

визнати протиправними дії Міністерства охорони здоров'я України щодо винесення наказу від 01.10.2018 № 48-о «Про звільнення ОСОБА_7.»;

визнати протиправним та скасувати наказ від 01.10.2018 № 48-о «Про звільнення ОСОБА_7.»;

встановити відсутність у Міністерства охорони здоров'я України компетенції (повноважень) достроково розривати контракт з ректором НМУ імені О.О. Богомольця без подання вищого колегіального органу громадського самоврядування НМУ імені О.О. Богомольця.

Водночас, за результатами розгляду заяви позивачів про забезпечення позову, ухвалою суду від 05.09.2018, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2018, заяву задоволено частково, а саме: зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров'я України від 14.08.2018 № 42-о «Про покладення обов'язків»; заборонено Міністерству охорони здоров'я України призначати виконуючого обов'язки ректора НМУ імені О.О. Богомольця та вчиняти будь-які інші дії щодо покладення обов'язків ректора НМУ імені О.О. Богомольця на будь-яку особу, окрім випадків, визначених положеннями Закону України «Про вищу освіту».

За результатами розгляду заяви позивачів про забезпечення позову від 28.09.2018, ухвалою суду від 01.10.2018, залишеною без змін ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018, заяву задоволено: зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров'я України «Про деякі питання управління Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця» від 07.09.2018 № 1639.

В той же час, 17.12.2018 представник позивачів звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив, у зв'язку з ігноруванням МОЗ України, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 судових рішень, які набрали законну силу, вжити додаткових заходів забезпечення, а саме: заборонити будь-яким особам скликати та/або проводити засідання вченої ради НМУ імені О.О. Богомольця, окрім чинного голови вченої ради НМУ імені О.О. Богомольця ОСОБА_7

При цьому, 18.12.2018 представник позивачів звернувся до суду з заявами про забезпечення позову, в яких просив:

заборонити ОСОБА_6, ОСОБА_8 та будь-яким іншим особам, крім обраного у встановленому чинним законодавством порядку ректора НМУ імені О.О. Богомольця, вчиняти дії, спрямовані на виконання повноважень ректора (виконуючого обов'язки ректора) НМУ імені О. О. Богомольця, визначених, зокрема, але не виключно, положеннями ст. 34 Закону України «Про вищу освіту», Статутом НМУ імені О.О. Богомольця, Положенням про ректорат НМУ імені О.О. Богомольця;

зупинити дію наказу Міністерства охорони здоров'я України від 01.10.2018 № 48-о «Про звільнення ОСОБА_7.».

В обґрунтування заяв про забезпечення позову зазначено, зокрема, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушуваних прав та інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

На підставі наведених вимог КАС України розгляд поданих заяв про забезпечення позову здійснюється без повідомлення учасників справи.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для забезпечення адміністративного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених КАС України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Стосовно заяв про забезпечення позову щодо: заборони будь-яким особам скликати та/або проводити засідання вченої ради НМУ імені О.О. Богомольця, окрім чинного голови вченої ради НМУ імені О.О. Богомольця ОСОБА_7; заборони ОСОБА_6, ОСОБА_8 та будь-яким іншим особам, крім обраного у встановленому чинним законодавством порядку ректора НМУ імені О.О. Богомольця, вчиняти дії, спрямовані на виконання повноважень ректора (виконуючого обов'язки ректора) НМУ імені О.О. Богомольця, визначених, зокрема, але не виключно, положеннями ст. 34 Закону України «Про вищу освіту», Статутом НМУ імені О.О. Богомольця, Положенням про ректорат НМУ імені О.О. Богомольця, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до інформації, розміщеної на сайті НМУ імені О.О. Богомольця, наказом від 19.11.2018 № 146-к за підписом «виконуючого обов'язків ректора» НМУ імені О.О. Богомольця ОСОБА_8 затверджено Порядок взаємозаміщення керівного складу НМУ імені О.О. Богомольця на час їх тимчасової відсутності.

26.11.2018 ОСОБА_6 винесено наказ НМУ імені О.О. Богомольця № 152-к «Про вступ на посаду в.о. ректора», відповідно до якого ОСОБА_6 приступив до виконання обов'язків ректора НМУ імені О.О. Богомольця з 27.11.2018.

При цьому, відповідно до розміщеної на сайті НМУ імені О.О. Богомольця інформації, 04.12.2018 ОСОБА_6 організовано та проведено засідання завідувачів кафедр та вченої ради НМУ імені О.О. Богомольця. У наведеній публікації також міститься інформація, що 04.12.2018 під час засідання вченої ради НМУ імені О.О. Богомольця, зокрема, внесено зміни до складу вченої ради.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 36 Закону України «Про вищу освіту» вчена рада є колегіальним органом управління закладу вищої освіти, який утворюється строком на п'ять років, склад якого затверджується наказом керівника закладу вищої освіти протягом п'яти робочих днів з дня закінчення повноважень попереднього складу вченої ради. Вчена рада закладу вищої освіти, зокрема: визначає стратегію і перспективні напрями розвитку освітньої, наукової та інноваційної діяльності закладу вищої освіти; розробляє і подає вищому колегіальному органу громадського самоврядування проект статуту закладу вищої освіти, а також рішення про внесення змін і доповнень до нього; ухвалює фінансовий план і річний фінансовий звіт закладу вищої освіти; визначає систему та затверджує процедури внутрішнього забезпечення якості вищої освіти; ухвалює рішення про розміщення власних надходжень у територіальних органах центрального органу виконавчої влади у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, або в банківських установах; ухвалює за поданням керівника закладу вищої освіти рішення про утворення, реорганізацію та ліквідацію структурних підрозділів; обирає за конкурсом таємним голосуванням на посади завідувачів (начальників) кафедр, професорів і доцентів, директора бібліотеки, керівників філій; затверджує освітні програми та навчальні плани для кожного рівня вищої освіти та спеціальності.

З огляду на вказані положення, суд погоджується з твердженням представника позивачів, що Вчена рада як орган управління НМУ імені О.О. Богомольця має суттєвий вплив на роботу університету загалом та трудового колективу зокрема.

Також представник позивача зазначає про те, що ОСОБА_6 не є, ні головою, ні членом вченої ради, в той час як Голова вченої ради НМУ імені О.О. Богомольця ОСОБА_7 не приймала участі у проведенні засідання та прийнятті рішень.

Як вже зазначено судом, починаючи з 05.09.2018 та з 01.10.2018 діяли встановлені ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2018 та від 01.10.2018 заходи забезпечення адміністративного позову у справі № 826/14303/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 КАС України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

За правилами ст. 256 КАС України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

З аналізу вказаних норм вбачається, що ухвали суду від 05.09.2018 та від 01.10.2018 підлягають негайному виконанню та, відповідно, вони набрали законної сили 05.09.2018 та 01.10.2018.

Крім того, за результатами апеляційного перегляду, ухвалу від 05.09.2018 залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2018, а ухвалу від 01.10.2018 - ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018.

Поряд з цим, необхідно відмітити, що оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи (ч. 8 ст. 154 КАС України).

Відповідно до ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

З урахуванням того, що, по-перше, на час прийняття наказів від 19.11.2018 № 146-к за підписом ОСОБА_8, від 26.11.2018 № 152-к за підписом ОСОБА_6, по-друге, у період проведення 04.12.2018 вченої ради від головуванням ОСОБА_6, діяли ухвали суду від 05.09.2018 та від 01.10.2018, вбачаються наявні ознаки очевидної, всупереч вимогам вказаних ухвал, протиправності дій таких осіб, у тому числі направлені на виконання повноважень ректора НМУ імені О.О. Богомольця, скликання та/або проведення засідань вченої ради НМУ імені О.О. Богомольця.

Таким чином, наведене свідчить про повне ігнорування МОЗ України, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 судових рішень, які набрали законну силу.

Крім того, при вирішенні питання про наявність підстав для задоволення поданих заяв про забезпечення адміністративного позову суд враховує те, що невжиття заходів забезпечення даного адміністративного позову у визначений позивачем спосіб (забороною вчиняти дії, що стосуються предмета спору) може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулись до суду, оскільки в разі ухвалення в подальшому судового рішення, за наслідком розгляду судом справи по суті, на користь позивачів, останнім необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для відновлення своїх порушених прав та інтересів, за захистом яких вони звернулись до суду, у тому числі з огляду на широке коло повноважень ректора НМУ імені О.О. Богомольця, визначених ст. 34 Закону України «Про вищу освіту».

Стосовно заяви про забезпечення позову щодо зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров'я України від 01.10.2018 № 48-о «Про звільнення ОСОБА_7.», необхідно зазначити таке.

Представник позивачів у заяві посилається на те, позовні вимоги в частині визнання протиправним наказу № 48-о обґрунтовані відсутністю у МОЗ України повноважень на звільнення ректора НМУ імені О.О. Богомольця у випадку відсутності відповідного подання вищого колегіального органу громадського самоврядування НМУ імені О.О. Богомольця.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про вищу освіту» засновник (засновники) закладу вищої освіти або уповноважений ним (ними) орган за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування закладу вищої освіти достроково розриває контракт із керівником закладу вищої освіти з підстав, визначених законодавством про працю, чи за порушення статуту закладу вищої освіти та умов контракту.

Аналогічне положення передбачене пп. 7 п. 1 розд. III Статуту НМУ імені О.О. Богомольця (https://drive.google.com/file/d/0B9D4lqhK3IObb0RTVy1pS1lYV1E/view), відповідно до якого МОЗ України за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування Університету достроково розриває контракт з ректором Університету з підстав, визначених законодавством про працю чи за порушення цього Статуту та умов контракту.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про вищу освіту» вищим колегіальним органом громадського самоврядування закладу вищої освіти є загальні збори (конференція) трудового колективу, включаючи виборних представників з числа студентів (курсантів).

Відповідно до п. 1 розд. VI Статуту НМУ імені О.О. Богомольця (https://drive.google.com/file/d/0B9D4lqhK3IObb0RTVy1pS1lYV1E/view) вищим колегіальним органом громадського самоврядування Університету є конференція трудового колективу, включаючи виборних представників з числа студентів.

Отже, представник позивача стверджує, що МОЗ України має повноваження достроково розірвати контракт з ректором НМУ імені О.О. Богомольця за порушення умов контракту виключно за поданням конференції трудового колективу НМУ імені О.О. Богомольця, як це прямо передбачено законодавством України та Статутом НМУ імені О.О. Богомольця.

Натомість МОЗ України прийнято наказ № 48-о, серед підстав для винесення якого не зазначено будь-якого подання загальних зборів (конференції) трудового колективу НМУ імені О.О. Богомольця. Жодних загальних зборів (конференції) трудового колективу НМУ імені О.О. Богомольця з питання внесення до МОЗ України подання про звільнення ОСОБА_7 не проводилося. Отже, представник позивача вважає очевидною протиправність такого наказу.

Суд зауважує, що забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього та тимчасового судового захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, та і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного прав. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, проаналізувавши у сукупності вказані обставини, в контексті зазначених правових норм та наявних доказів, виходячи зі змісту вказаної заяви про вжиття заходів забезпечення позову, а також доводів, викладених в заяві про зміну предмета позову, суд вбачає ознаки очевидної протиправності оскаржуваного наказу від 01.10.2018 № 48-о «Про звільнення ОСОБА_7.», що є підставою, за правилами ч. 2 ст. 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В той же час, суд враховує, що згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов'язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв'язку з оскарженням адміністративного акту.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю. Адекватність заходу до забезпеченню позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Аналіз викладених обставин дає підстави для висновку, що необхідним є вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, які є повністю співмірними з позовними вимогами та відповідають принципу адекватності заходу забезпечення.

Зважаючи на викладене у сукупності, а також те, що правомірність оскаржуваних дій та рішень буде встановлюватися судом в межах даної адміністративної справи, суд дійшов висновку, що виконання останніх до ухвалення рішення в даній адміністративній справі, створює очевидну небезпеку істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, та, відповідно, ефективного захисту (поновлення) порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулись до суду, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

При вирішенні даних заяв щодо забезпечення адміністративних позовів, суд також дійшов висновку, що застосуванням заходів забезпечення позовів не буде завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти, та дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення адміністративних позовів шляхом, зазначеним у заявах, буде мати наслідком збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

При цьому, заходи забезпечення адміністративних позовів, про які у заявах просить представник позивачів, відповідають предметам позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачами були надані належні та переконливі докази того, що невжиття заходів забезпечення даного адміністративного позову у визначений ними спосіб може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулись до суду.

Таким чином, розглянувши подані представником позивачів до Окружного адміністративного суду міста Києва заяви про забезпечення адміністративного позову, зважаючи на фактичні обставини справи, виходячи із співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, суд вважає, що заяви підлягають задоволенню.

Одночасно, суд зауважує, що не висловлює думку щодо законності чи правомірності спірних дій та рішень, а рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не має визначального впливу на рішення, яке згодом може бути ухвалено у зв'язку з оскарженням зазначених дій та рішень.

Поряд з тим, згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції (п. 12 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Частиною 1 ст. 241 КАС України встановлено, що судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови.

З системного аналізу наведених норм видно, що суд, який ухвалив судове рішення (ухвала, рішення, постанова) в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення (за результатами розгляду заяви, клопотання, позовної заяви), подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, важливо відмітити, що КАС України не розмежовує виконання ухвал та рішень, і не визначає окремого порядку, зокрема, для виконання ухвал та, відповідно, контролю за їх виконанням.

З огляду на наведене, а також зважаючи на те, що судом встановлено повне ігнорування МОЗ України, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 судових рішень, які набрали законну силу, з метою застосування ефективного механізму захисту та уникнення ігнорування судових рішень, суд вважає за необхідне встановити судовий контроль за виконанням даної ухвали шляхом зобов'язання Міністерства охорони здоров'я України подати протягом місяця з дати прийняття цієї ухвали звіт про виконання ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2018.

Крім того, за приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі повинні бути зазначені окрім іншого й: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; строк пред'явлення рішення до виконання.

Відповідно вірність та повнота зазначення такої інформації є вимогою до форми ухвали в розумінні ст. 156 КАС України.

За змістом ч. 1 ст. 12 Закону «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Тому, враховуючи що позивачами у даній справі й відповідно - стягувачами, не є суб'єкти владних повноважень, тому такий строк встановлено терміном 3 роки.

За таких обставин, керуючись статтями 150-154, 156, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити заяви представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про забезпечення позову.

2. Заборонити скликання та/або проведення засідання вченої ради Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, окрім як під головуванням чинного голови вченої ради Національного медичного університету імені О.О. Богомольця ОСОБА_7.

3. Заборонити ОСОБА_6, ОСОБА_8 та будь-яким іншим особам, крім обраного у встановленому чинним законодавством порядку ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, вчиняти дії, спрямовані на виконання повноважень ректора (виконуючого обов'язки ректора) Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, визначених, зокрема, але не виключно, положеннями ст. 34 Закону України «Про вищу освіту», Статутом Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, Положенням про ректорат Національного медичного університету імені О.О. Богомольця.

4. Зупинити дію наказу Міністерства охорони здоров'я України від 01.10.2018 № 48-о «Про звільнення ОСОБА_7.».

5. Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження та може бути пред'явлена до виконання у порядку та спосіб, встановлених Законом України «Про виконавче провадження», у строк до 20.12.2021.

6. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

7. Ухвалу направити для виконання сторонам у справі.

8. Ухвала діє до закінчення розгляду справи по суті та набрання рішенням у справі законної сили.

9. Встановити судовий контроль за виконанням ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2018 у справі № 826/14303/18 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Міністерства охорони здоров'я України, треті особи: Національний медичний університет імені О.О. Богомольця, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказів, встановлення відсутності компетенції (повноважень).

10. Зобов'язати Міністерство охорони здоров'я України подати протягом місяця з дати прийняття цієї ухвали звіт про виконання ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2018 у справі № 826/14303/18 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Міністерства охорони здоров'я України, треті особи: Національний медичний університет імені О.О. Богомольця, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказів, встановлення відсутності компетенції (повноважень).

11. Покласти персональну відповідальність за виконання п. 10 резолютивної частини ухвали на керівника (або виконуючого обов'язки керівника) Міністерства охорони здоров'я України, та довести до його відома, що за умисне невиконання ухвали суду передбачена кримінальна відповідальність, а за неповагу до суду - адміністративна відповідальність.

Заявники (стягувачі): ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: 03150, АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: 03118. АДРЕСА_2), ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, місце проживання: 02068, АДРЕСА_3), ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, місце проживання: АДРЕСА_4), ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5, місце проживання: 07300, АДРЕСА_5).

Боржники: Міністерство охорони здоров'я України (місце знаходження: 01021, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 7; ідентифікаційний код:00012925; номер засобу зв'язку: ), ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6, місце проживання: АДРЕСА_6), ОСОБА_8 (реєстраційний номер облікової картки платника податків , місце проживання: (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7, місце роботи: АДРЕСА_7).

За вимогами частини першої статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, передбаченими статтями 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.В. Аблов