Справа № 804/3942/17
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 804/3942/17

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді-доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2017 року у справі № 804/3942/17 (суддя І інстанції - Павловський Д.П.)

за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни про визнання протиправними дій, та зобов'язання вчинити певні дії,

треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 13.09.2017 року, просила:

- визнати протиправними дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни про внесення запису до Державного реєстру прав: реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, в розділ «Відомості про об'єкт нерухомого майна» інформації стосовно кадастрового номеру земельної ділянки НОМЕР_1 та скасувати інформацію стосовно кадастрового номеру цієї земельної ділянки в розділі «Відомості про об'єкт нерухомого майна» Державного реєстру прав: реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01;

- зобов'язати будь-якого державного реєстратора провести державну реєстрацію внесення змін до розділу Державного реєстру речових прав, а саме, вилучити всі відомості про земельну ділянку місця розташування об'єкта, кадастровий номер НОМЕР_1 в розділі Державного реєстру речових прав, відкритому на об'єкт нерухомого майна - домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 01. (а.с. 70-71).

В обгрунтування позову зазначила, що відповідач при реєстрації права власності на нерухоме майно 31 січня 2014 року спочатку за ОСОБА_5, а потім в той же день на підставі договору дарування - за ОСОБА_2 При цьому при реєстрації права власності приватним нотаріусом на підставі сумнівних документів були внесені відомості стосовно кадастрового номеру земельної ділянки (НОМЕР_1), яка раніше за рішенням Дніпропетровської міської ради від 25 грудня 2013 року № 121/45 була передана у власність позивачу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2017 року позов задоволений частково, визнано протиправними дії відповідача щодо внесення запису до Державного реєстру прав: реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, в розділ «Відомості про об'єкт нерухомого майна» інформації стосовно кадастрового номеру земельної ділянки НОМЕР_1 та скасовано інформацію стосовно кадастрового номеру земельної ділянки НОМЕР_1 в розділі «Відомості про об'єкт нерухомого майна» Державного реєстру прав: реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01. У задоволенні іншої частині позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, третя особа ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, а в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що для реєстрації прав власності на об'єкт нерухомості приватному нотаріусу було надано документи, які свідчили про право власності ОСОБА_5 на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а також технічна документація щодо встановлення меж земельної ділянки з вже зазначеним кадастровим номером. Вважає, що документи відповідали вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим в діях приватного нотаріуса при реєстрації прав власності на нерухоме майно порушень не було.

У частині відмови в позові рішення суду не оскаржено.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Вимогами у цій справі є визнання протиправними дій приватного нотаріуса при проведенні реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме, домоволодіння АДРЕСА_1.

Розглядаючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами наявний публічно-правовий спір, а тому ця справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За частиною першою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, предмет спору у справі, що розглядається, не відповідає ознакам та характеристикам публічно-правового спору з огляду на таке.

За змістом наведених вище норм права, до адміністративного суду можуть бути оскаржені рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Вказані положення закріплені також у статтях 2, 4, 19 чинного Кодексу адміністративного судочинства України, яким визначено поняття публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів та завдання судочинства.

Водночас помилковим є застосування положень вказаних статей та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб'єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Як вже зазначалося вище, предметом спору у цій справі є вимоги особи, яка вважає себе власником певної земельної ділянки, про визнання протиправними дій приватного нотаріуса, вчинені останнім при реєстрації за іншою особою права власності на нерухоме майно, яке розташоване на тій же земельній ділянці.

Суд апеляційної інстанції вважає, що цей спір не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Позивач фактично обґрунтував позовні вимоги наявністю у нього права власності на ту ж саму земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно, належне третій особі, і відсутністю такого права у останньої.

Про існування приватноправового спору між позивачем та третіми особами свідчить і наявність у Самарському районному суді міста Дніпропетровська цивільної справи № 206/4579/16-ц за позовом

ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про визнати незаконним та скасувати рішення Дніпропетровської міської ради № 121/45 від 25.12.2013 року про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_2 у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.10.2015 з кадастровим № НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, між ОСОБА_3 та ОСОБА_6

та зустрічним позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_2, Дніпропетровської міської ради та ОСОБА_3 про припинення права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, а саме: житловий будинок літ. А-1 загальною площею 2,3 кв.м, житловою площею 2,3кв.м, по АДРЕСА_1 та скасувння рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 10530893 від 31.01.2014р., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, номер запис про право власності 4517079.

Провадження у зазначеній цивільній справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі, що переглядається апеляційним судом.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Спір має приватноправовий характер. З огляду на суб'єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Такий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, відступивши від своїх попередніх висновків щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов'язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб'єктного складу сторін спору.

Тому, ухвалюючи рішення по суті позовних вимог, суд першої інстанції не врахував того, що цей спір є приватноправовим спором, який в розумінні Цивільного процесуального кодексу підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті стаття 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового судового рішення про закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від від 22 грудня 2017 року у справі № 804/3942/17 скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни про визнання протиправними дій, та зобов'язання вчинити певні дії закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко