Справа № 640/18148/18
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 грудня 2018 року № 640/18148/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Клочкової Н.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи адміністративну справу, за позовом:

представництва "БЕРЛІН-ХЕМІ АКЦІЄНГЕЗЕЛЬШАФТ"

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.08.2018 на суму 6007,50 грн

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява представництва «БЕРЛІН-ХЕМІ АКЦІЄНГЕЗЕЛЬШАФТ» (надалі - позивач, Представництво) до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - відповідач, контролюючий орган, ГУ ДФС у місті Києві), в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 01.08.2018, яким нараховано позивачеві 6007,50 грн (надалі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що діяльність позивача повністю охоплюється поняттям «діяльність, що має підготовчий або допоміжний характер», а тому висновки відповідача щодо комерційного характеру діяльності представництва та про порушення ним податкового законодавства, що призвело до заниження податку на прибуток є безпідставними і такими, що порушуються права та законні інтереси позивача.

У своєму відзиві на адміністративний позов представник відповідача вказує, що представництво займалось реєстрацією (перереєстрацією) лікарських засобів, виробниками та заявниками яких була не головна компанія «Berlin-Chemie Aktiengesellschaft» (Німеччина), тобто позивач представляє на території України інтереси не лише головної компанії, а також інших виробників фармацевтичних препаратів, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним.

У своїй відповіді на відзив представник позивача зазначає, що відповідачем у відзиві не вказано жодного аргументу, який би спростовував факти наведені у позовній заяві. Позивач також наголошує, що ним надано під час перевірки всі необхідні документи, які підтверджують факт того, що діяльність представництва спрямована на забезпечення реалізації головною компанією своїх прав на збут лікарських засобів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі №640/18148/18 в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи. Сторони не висловили заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію від 18.05.1999, позивач є представництвом фірми «Berlin-Chemie Aktiengesellschaft» («Берлін-Хемі Акцієнтгезельшафт»), зареєстрованої у Федеративній Республіці Німеччина за № ПІ-0511 (Т.1, арк. 23).

Головним управлінням ДФС у місті Києві було проведено документальну позапланову перевірку представництва «Берлін-Хемі Акцієнтгезельшафт» () з податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 06.07.2018, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2011 по 06.07.2018, за наслідком якої складено акт від 13.07.2018 №927/26-15-14-06-01-10/20026332 (надалі - акт перевірки, Т.1, арк. 47-62).

Перевіркою встановлено наступні порушення позивачем законодавства:

- пп. 141.4.7 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.01.2015 по 06.07.2018 встановлено його заниження всього у сумі 10 176 грн, а саме по періодах: 2017 рік - на суму 4 806,00 грн; 2018 рік - на суму 5370 грн;

- ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 зі змінами та п. 6 ч. 3 р. IV «Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015, в результаті чого встановлено порушення порядку сплати єдиного соціального внеску за вересень 2016, січень 2018;

- п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010, щодо несвоєчасного подання звітності з єдиного соціального внеску за березень 2015 року.

В акті перевірки відповідач дійшов висновку, що реєстрація представництвом лікарських засобів, які не були вироблені головною компанією «Berlin-Chemie Aktiengesellschaft» (Німеччина) є доказом того, що представництво діє на території України не лише в інтересах головної компанії, але і в інтересах третіх осіб, що вказує на комерційний характер діяльності позивача.

Не погоджуючись з висновками викладеними у акті перевірки, позивач надав заперечення на акт перевірки. Листом від 31.07.2018 №38017/10/26-15-14-06-01 про розгляд заперечення Головне управління ДФС у м. Києві висновки акту залишило без змін, а заперечення - без задоволення (Т.1, арк. 66-68).

01.08.2018 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 01.08.2018, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток іноземних юридичних осіб 11020500» за податковими зобов'язаннями у розмірі 4806,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 1201,50 грн (Т.1, арк. 71).

Скориставшись правом на адміністративне (досудове) оскарження, позивач звернуся з адміністративною скаргою про перегляд та скасування податкового повідомлення-рішення № від 01.08.2018 до Державної фіскальної служби України, яка рішенням про результати розгляду скарги від 02.10.2018 №32000/6/99-99-11-01-01-25 вказане податкове повідомлення-рішення залишила без змін, а скаргу - без задоволення (Т.1, арк. 74-82).

Вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Враховуючи вищеописані аргументи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та порушення прав позивача з боку відповідача, що підтверджується нижчевикладеним.

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 19, 55 Конституції України, Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (надалі - ПК України), Угодою між Україною і Федеративною Республікою Німеччина про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доход і майно від 03.07.1995, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

У свою чергу, нерезиденти, у розумінні пп.14.1.122 п.14.1 ст. 14 ПК України - це: а) іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України; б) дипломатичні представництва, консульські установи та інші офіційні представництва інших держав і міжнародних організацій в Україні; в) фізичні особи, які не є резидентами України.

Приписами п.133.2 ст.133 ПК України визначено, що платниками податку з числа нерезидентів є: юридичні особи, що створені в будь-якій організаційно-правовій формі, та отримують доходи з джерелом походження з України, за винятком установ та організацій, що мають дипломатичні привілеї або імунітет згідно з міжнародними договорами України; постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи із джерелом походження з України або виконують агентські (представницькі) та інші функції стосовно таких нерезидентів чи їх засновників.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, контролюючим органом у межах спірних правовідносин встановлено, що згідно реєстраційних посвідчень на лікарські засоби видані МОЗ України, виробниками лікарських засобів є різні фармацевтичні заводи світу, а саме: «Менаріні-Фон Хейден ГмБХ», Німеччина (препарат «Пріліджі»), «А. Менаріні Індустріє Фармацеутиче Ріуніте С.р.Л.», Італія (препарат «Фастум гель»), «Індастріс Фармасеутікас Алмінар С.А., Іспанія (препарат «Бретаріс Дженуейр»).

Відповідач помилково стверджував, що представництво займалося реєстрацією (перереєстрацією) лікарських засобів, виробниками та заявниками яких була не головна компанія «Berlin-Chemie Aktiengesellschaft» (Німеччина). Відтак, відповідач помилково вважає, що позивач представляє на території України інтереси не лише головної компанії, а також інших виробників фармацевтичних препаратів. Отже, висновок відповідача про те, що діяльність представництва не носить допоміжний або підготовчий характер по відношенню до материнської компанії, а має ознаки тотожної діяльності нерезидента спростовується наступним.

Згідно з пп.14.1.193 п.14.1 ст. 14 ПК України, постійне представництво - постійне місце діяльності, через яке повністю або частково проводиться господарська діяльність нерезидента в Україні, зокрема: місце управління; філія; офіс; фабрика; майстерня; установка або споруда для розвідки природних ресурсів; шахта, нафтова/газова свердловина, кар'єр чи будь-яке інше місце видобутку природних ресурсів; склад або приміщення, що використовується для доставки товарів.

З метою оподаткування термін «постійне представництво» включає будівельний майданчик, будівельний, складальний або монтажний об'єкт чи пов'язану з ними наглядову діяльність, якщо тривалість робіт, пов'язана з таким майданчиком, об'єктом чи діяльністю, перевищує шість місяців; надання послуг (крім послуг з надання персоналу), у тому числі консультаційних, нерезидентом через співробітників або інший персонал, найнятий ним для таких цілей, але якщо така діяльність провадиться (в рамках одного проекту або проекту, що пов'язаний з ним) в Україні протягом періоду або періодів, загальна тривалість яких становить більш як шість місяців, у будь-якому дванадцятимісячному періоді; резидентів, які мають повноваження діяти від імені виключно такого нерезидента, що тягне за собою виникнення у цього нерезидента цивільних прав та обов'язків (укладати договори (контракти) від імені цього нерезидента; утримувати (зберігати) запаси товарів, що належать нерезиденту, із складу яких здійснюється поставка товару від імені нерезидента, крім резидентів, що мають статус складу тимчасового зберігання або митного ліцензійного складу).

Постійним представництвом не є використання будівель або споруд виключно з метою зберігання, демонстрації або доставки товарів чи виробів, що належать нерезиденту; зберігання запасів товарів або виробів, що належать нерезиденту, виключно з метою зберігання або демонстрації; зберігання запасів товарів або виробів, що належать нерезиденту, виключно з метою переробки іншим підприємством; утримання постійного місця діяльності виключно з метою закупівлі товарів чи виробів або для збирання інформації для нерезидента; направлення у розпорядження особи фізичних осіб у межах виконання угод про послуги з надання персоналу; утримання постійного місця діяльності виключно з метою провадження для нерезидента будь-якої іншої діяльності, яка має підготовчий або допоміжний характер.

Так, відповідно до пп. «е» п. 4 ст. 5 Угоди між Україною та Федеративною Республікою Німеччина про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доход і майно від 03 липня 1995 року та пп. 14.1.193 п. 14.1 ст. 14 ПК України, термін «постійне представництво» не виключає, серед іншого, «утримання постійного місця діяльності виключно з метою провадження для нерезидента будь-якої іншої діяльності, яка має підготовчий або допоміжний характер».

Тобто, для оцінки допоміжного або підготовчого характеру дій представництва необхідно: співставити види діяльності головної компанії та представництва та встановити зв'язок між ними; встановити в чиїх інтересах діє представництво.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Положення про представництво фірми «Берлін-Хемі Акцієнтгезельшафт» (Німеччина) в України (надалі - Положення), представництво використовуються з цілю виконання для Берлін-Хемі усіх видів діяльності підготовчого або допоміжного характеру. Представництво не займається комерційною діяльністю.

Згідно з п. 2 ст. 3 Положення, цілю діяльності представництва, крім іншого, є організаційна допомога при реєстрації лікарських засобів Берлін-Хемі.

Представництво не є юридичним особою України, а підрозділом Берлін-Хемі. представництво діє на території України від імені, за дорученням та за рахунок Берлін-Хемі. В межах діяльності представництва здійснює контракти або діяльність відповідно до правил Берлін-Хемі і завданням, зазначених в п. 3 (пп. 1, 2, 7 ст. 4 Положення).

До перевірки було надано документи, які дозволяють встановити види діяльності головної компанії та Представництва, про що вказано на с. 7 Акту. Так, відповідно до витягу з торговельного реєстру від 07 березня 2014 року, видами діяльності компанії ""Berlin-Chemie Aktiengesellschaft" (Німеччина), серед іншого, є "...розробка, виробництво, закупівля і продаж, а також збут хімічної, фармацевтичної, медико-технічної продукції всіх видів, зокрема лікарських засобів...". Це означає, що в межах своєї діяльності компанія займається не лише виробництвом власних лікарських засобів, але і їх збутом, в тому числі фактично виступає дистриб'ютором лікарських засобів інших виробників. У зв'язку з цим компанія "Berlin-Chemie Aktiengesellschaft" (Німеччина) закуповує продукцію інших виробників з метою її подальшого перепродажу, в тому числі в Україні.

Законодавство України передбачає низку обмежень щодо застосування лікарських засобів на території України. Так, відповідно до ст. 9 Закону України "Про лікарські засоби" від 04 квітня 1996 року № 123/96-ВР лікарські засоби допускаються до застосування в Україні після їх державної реєстрації, крім випадків, передбачених цим Законом.

У зв'язку з цим, для того, щоб зробити можливим продаж на території України лікарських засобів, які придбані для цілей дистрибуції головною компанією, представництво, діючи в інтересах головної компанії, здійснювало реєстрацію відповідних лікарських засобів. Суд погоджується з доводом позивача про те, що в протилежному випадку цей елемент діяльності, визначений статутними документами компанії "Berlin-Chemie Aktiengesellschaft" (Німеччина), не можна реалізувати на території України.

Зміст допоміжної та підготовчої діяльності представництв розкривається також в офіційному Коментарі до Модельної конвенції ОЕСР. Про застосування Модельної конвенції ОЕСР та офіційного Коментаря до неї вказують інші адміністративні суди, зазначаючи, що ці документи виступають «... допоміжним джерелом для тлумачення положень конвенцій, що їх уклала Україна із іншими державами» (постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 року у справі № 817/1045/17).

В роз'ясненнях до положень Модельної Конвенції ОЕСР, на основі якої підписано Конвенцію між Україною та Федеративною Республікою Німеччина про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доход і майно, наявні критерії віднесення діяльності представництв до допоміжної або підготовчої. Так, відповідно до п. 23 та 24 офіційного Коментаря до Модельної Конвенції ОЕСР діяльність представництва не може вважатись такою, що має допоміжний характер, якщо вона переважно здійснює такі ж функції, що і материнська компанія.

З наданих суду документів, вбачається представництво не здійснювало видів статутної діяльності головної компанії, в тому числі не виробляло, не закуповвувало та не розповсюджувало лікарські засоби, що виробляються або закуповуються компанією "Berlin-Chemie Aktiengesellschaft" (Німеччина). Судом не встановлено, а відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами протилежного.

За своїм характером дії щодо реєстрації лікарських засобів носять підготовчий та допоміжний характер, адже їх вчинення покликане забезпечити законність застосування відповідного лікарського засобу на території України.

Крім цього, суд погоджується з тим, що сама по собі реєстрація лікарського засобу не може вважатися дією, яка призводить до отримання доходу на території України.

Зазначений підхід до визначення підготовчого або допоміжного характеру діяльності представництва має місце в судовій практиці (справи № 2а- 9844/11/2670, № 826/3191/13-а). Так, в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2012 року у справі № 2а-9844/11/2670 суд вказав наступне:

«Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державна реєстрація виробів медичного призначення сама по собі не є ані виробництвом, ані продажем виробів медичного призначення на території України, та не може бути підтвердженням отримання доходу на території України. Відповідно до п. 23 та 24 офіційного Коментаря до Модельної Конвенції ОЕСР, на основі якої підписано Конвенцію між Урядом України та Урядом Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна, діяльність представництва може вважатись основною діяльністю материнської компанії, а не такою, що має допоміжний характер, якщо воно переважно здійснює такі ж функції, що і материнська компанія. З цього вбачається, що вказана діяльність позивача має підготовчий та допоміжний характер відносно діяльності материнської компанії, основним видом діяльності якої є виробництво та збут медичних виробів. Відповідачем не надано доказів отримання позивачем від здійснення діяльності з реєстрації медичних виробів доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.».

Ця позиція в подальшому була підтримана Вищим адміністративним судом України (ухвала від 24 жовтня 2012 року у справі № 2а-9844/11/2670).

У справі № 826/3191/13-а суд вказав: «В оскаржуваній постанові зазначено, що виробниками лікарських засобів, реєстрацію яких забезпечував Апелянт, є не лише головна компанія «Полфарма С.А.», але й виробники інших фармацевтичних заводів. В свою чергу, матеріали справи містять договори в підтвердження того, що придбання препаратів та/або прав на них здійснювалося виключно головною компанією, а будь-які господарські відносини з представництвом у виробників препаратів відсутні. Також з матеріалів справи слідує, що саме "Polpharma" S.A. є власником торгівельних марок «полаприл», «аторвастерол» і «префаксин» (проведено міжнародну реєстрацію прав інтелектуальної власності на ці марки, що підтверджується витягами з відповідного реєстру). Ліцензійні угоди на використання цих торгівельних марок для продажу на території України товарів з третіми особами не укладалися, а отже реєстрація препаратів здійснювалося виключно в інтересах і для сприяння основній діяльності головної компанії.».

Тобто, при встановленні факту дії представництва в інтересах головної компанії необхідно звертати увагу на види діяльності головної компанії, а також на наявність у неї майнових прав на лікарські засоби, включаючи майнові права інтелектуальної власності та речові права.

Факт виробництва лікарських засобів третьою особою сам по собі не вказує на те, що представництво діє саме в інтересах цієї особи, адже між представництвом та третьою особою не виникає господарських відносин.

Документи, які підтверджують права головної компанії на використання торговельних марок лікарських засобів та на самі лікарські засоби (що були вказані в акті перевірки), включаючи витяги з ліцензійних договорів та договорів постачання лікарських засобів, пояснення головної компанії тощо, надані позивачем до матеріалів справи разом з відповіддю на відзив. З пояснень позивача вбачається, що це було зумовлено тим, що на момент подання позовної заяви оригінали зазначених документів знаходились в офісі головної компанії, а їх переклад та передача позивачеві потребували значної кількості часу.

Докази, що підтверджують права головної компанії на використання торговельних марок лікарських засобів та на самі лікарські засоби, включаючи витяги з ліцензійних договорів та договорів постачання лікарських засобів наявні у матеріалах справи (Т.1, арк.108-250; Т.2, арк. 1-35).

Суд також звертає увагу на те, що у відзиві на адміністративний позов відповідач не спростовує доводів та доказів, поданих позивачем, а лише вказує, що: «Доказом допоміжного або підготовчого характеру здійснюваної представництвом діяльності по відношенню до діяльності іноземної компанії, яка створює представництво, повинні бути документи, що свідчать про безпосередній вид діяльності самої компанії, а також про те, виконанню яких саме функцій для нерезидента відповідає діяльність його представництва в Україні».

Натомість позивачем надавалися зазначені документи (а саме, витяг з торгового реєстру щодо материнської компанії, положення про представництво тощо). Із вказаних документів можна встановити, що діяльність позивача була спрямована на забезпечення реалізації головною компанією своїх прав на збут лікарських засобів, у тому числі під торговельними марками «Бретаріс», «Дженуейр», «Фастум гель» та «Пріліджи».

З наданих суду пояснень та документів, вбачається, що головна компанія володіє необхідними правами для здійснення замовлення, закупівлі та збуту відповідних лікарських засобів. Формальне зазначення виробників лікарських засобів у реєстраційних посвідченнях зумовлене прямою вимогою Закону України «Про лікарські засоби» від 04 квітня 1996 року № 123/96-ВР та не підтверджує того факту, що представництво ніби-то діяло в інтересах третіх осіб. Такі функції в інтересах головної компанії виконує представництво.

З пояснень позивача, які не спростовані відповідачем, також вбачається, що між позивачем та третіми особами, в інтересах яких, на думку відповідача, діяв позивач, відсутні будь-які правовідносини, тобто не було укладено жодних договорів за участю позивача. Таким чином, твердження відповідача щодо здійснення представництва позивачем інтересів третіх осіб спростовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладені аргументи, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення є таким, що вчинено відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи вищевикладене, діяльність позивача за період, який перевірявся та був предметом дослідження в даній справі (2017 рік) охоплюється поняттям «діяльність, що має підготовчий або допоміжний характер» та відповідно до положень міжнародних угод України та національного законодавства України. Підстав, які повинні були призвести до виникнення постійного представництва судом не виявлено.

Виходячи з аргументів, наведених вище, суд дійшов висновку про те, що відповідач неправомірно поширив на представництво дію пп. 141.4.7 п. 141.4 ст. 141 ПК України та п. 1 ст. 4 «Порядку розрахунку податкових зобов'язань з податку на прибуток нерезидентів, які провадять діяльність на території України через постійне представництво», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 25 червня 2013 року №610., що призвело до неправомірного донарахування грошових зобов'язань представництва. Інші доводи, наведені в позовній заяві, відзиві та відповіді на відзив не спростовують таких висновків.

Таким чином, висновки відповідача в цій справі щодо комерційного характеру діяльності представництва та про порушення представництвом податкового законодавства, що призвело до заниження податку на прибуток, є безпідставними і такими, що порушують права та законні інтереси представництва.

У зв'язку з цим податкове повідомлення-рішення № від 01 серпня 2018 року, не ґрунтується на нормах міжнародного законодавства та ПКУ, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 31.10.2018, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн (Т.1, арк. 5).

Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат у розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст. ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги представництва "БЕРЛІН-ХЕМІ АКЦІЄНГЕЗЕЛЬШАФТ" до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 01.08.2018.

3. Присудити здійснені представництвом "БЕРЛІН-ХЕМІ АКЦІЄНГЕЗЕЛЬШАФТ" (місцезнаходження: 01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, 75, ) документально підтверджені судові витрати у розмірі 1762,00 грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (місцезнаходження: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19; ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова