Справа № 759/3942/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 грудня 2018 року № 759/3942/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (03148, АДРЕСА_1),

ОСОБА_2 (03148, АДРЕСА_2)

до Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивачі, в особі ОСОБА_1 (надалі - позивач 1), ОСОБА_2 (надалі - позивач 2), звернулись до Святошинського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач), в якому просять суд: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі дубліката про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, якою вони користуються і зареєстровані; зобов'язати відповідача видати дублікат свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2018 року справу за №759/3942/18 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.07.2018 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі та запропоновано Відповідачу надати відзив на позов.

В обґрунтування позовних вимог позивачі вказують, що вони є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_2, проте, оригінал свідоцтва про право власності на таку квартиру ними втрачено, проте відповідач відмовляє у видачі дублікату свідоцтва про право власності на зазначену квартиру.

Відповідачем надано відзив на позов, згідно якого відповідач вказує на відсутність правових підстав визначених Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16.12.2009 року №369.

Представником позивачів надано суду відповідь на відзив, з якого вбачається, що відсутність дубліката свідоцтва про право власності на квартиру порушує права позивачів, які не мають можливості зареєструвати право власності на таку квартиру.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

В С Т А Н О В И В:

Так, 31.01.1994 року відповідачем видано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

16.01.1995 року між представником власників квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» за №1131.

В подальшому, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу на вказану квартиру.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25.04.2013 року по справі №2-1830/11 задоволено позов ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_1, до ОСОБА_7, ОСОБА_8, визнано недійсним договір від 16.01.1995 року укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_1 та ОСОБА_6, зареєстрвоаний на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» за №1131; витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1; усунуто перешкоди у здійсненні права власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання реєстраційну службу Головного управління юстиції скасувати державну реєстрацію права власності на вказану квартиру та здійснити державну реєстрацію за власниками - ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_1. В решті позову відмовлено.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 27.10.2014 року №16774893 зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, оскільки не подані усі необхідні документи, зокрема, свідоцтво про право власності від 31.01.1994 року.

В подальшому, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 10.11.2014 року №17071304 відмовлено у державні реєстрації права власності на вказану квартиру, оскільки не виконано вимоги рішення від 27.10.2014 року №16774893.

Позивачі неодноразово звертались до відповідача з заявами про видачу дублікату свідоцтва про права власності на квартиру 31.01.1994 року.

Проте, зокрема, листом від 27.12.2018 року №107-107/Ш-1682/1-9188 відповідачем повідомлено про відсутність підстав для видачі дубліката свідоцтва про право власності на вказану квартиру.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про не обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Відповідно до п. 24 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджено наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16.12.2009 року №369 у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), жилі приміщення у гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі за письмовою заявою власника (співвласників) органом приватизації видається його дублікат.

Відповідно до копії листа відповідача від 06.07.2016 року №107-107/Ш-297/1-3779 оригінал свідоцтва про право власності від 31.01.1994 року знаходиться в архівній справі договору купівлі-продажу №1131 на товарній біржі «Українська біржа нерухомості».

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача, що оригінал свідоцтва про право власності від 31.01.1994 року не є втраченим в розумінні п. 24 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджено наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16.12.2009 року №369, отже відсутні підстави для видачі його дублікату.

Крім того, згідно з інформаційною карткою адміністративної послуги «Видача дубліката свідоцтва про право власності на житло» затвердженої розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.02.2017 року №88, серед документів, що подаються заявником є лист з органу внутрішніх справ на заяву про втрату (викрадення) оригіналу свідоцтва про право власності на житло, проте позивачами відповідачу зазначений лист з органів внутрішніх справ не подано, що також унеможливлює вирішення питання про видачу дубліката свідоцтва про право власності на житло.

Щодо доводів представника позивачів про неможливість реалізації права власності на зазначену квартиру, суд зазначає наступне.

Відповідно до 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25.04.2013 року по справі №2-1830/11 є підставою для проведення державної реєстрації права власності на квартиру за позивачами, а відтак відсутність дублікату свідоцтва про право власності на квартиру не порушує право власності позивачів на таку квартиру.

Оскільки позивачам відмовлено у державній реєстрації права власності на вказану квартиру, суд зазначає, що позивачі наділені правом на оскарження такого рішення в судовому порядку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2 - 4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (03148, АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (03148, АДРЕСА_2) відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук