Справа № 826/7904/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 грудня 2018 року № 826/7904/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ал Ві Вуд Трейд»

до Закарпатської митниці ДФС

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії ,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ал Ві Вуд Трейд» (надалі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом Закарпатської митниці ДФС (надалі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС України, яка полягає у неприйнятті рішення щодо пропуску через митний кордон України товару, постачання якого здійснюється ТОВ «AЛ ВІ ВУД ТРЕЙД»: дров'яної деревини (паливної), хвойних порід, митне оформлення проведене згідно електронних митних декларацій №125130009/2016/507849, №125130009/2016/507623, №125130009/2016/507666, №125130009/2016/507732, №125130009/2016/507750, яка постачалась підприємством залізничними вагонами №60680147, №60612538, №60917481, №67910638, №67182204 та №60697000;

- зобов'язати Закарпатську митницю ДФС України прийняти рішення про пропуск через митний кордон України товару, постачання якого здійснюється ТОВ «AЛ ВІ ВУДТРЕЙД»: дров'яної деревини (паливної), хвойних порід, митне оформлення проведене згідно електронних митних декларацій №125130009/2016/507849, №125130009/2016/507623, №125130009/2016/507666, №125130009/2016/507732, №125130009/2016/507750, постачалась підприємством залізничними вагонами №60680147, №60612538, №60917481, №67910638, №67182204 та №60697000.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2017 відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Під час розгляду справи в судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що доводи контролюючого органу про заниження ваги експортованої деревини без складення відповідного протоколу про порушення митних правил не можна вважати обґрунтованими та правомірними.

Представник відповідача проти позову заперечує, посилаючись при цьому на те, що за наслідками проведеного митного контролю, було встановлено, що фактична вага експортованої деревини є меншою від задекларованої ваги, внаслідок чого підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017, а рішення постановлене з урахуванням п. 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року між Позивачем (продавець) і нерезидентом - Фірмою «Пролісок СРЛ» (покупець) було укладено зовнішньоекономічний контракт №2709/2016/UA предметом є купівля-продаж лісоматеріалів.

Пунктами 1.1, 1.2 вказаного контракту визначено, що продавець продає та відвантажує, а покупець купує і приймає в цілому деревину паливну і технологічну сировину хвойних і листових порід на умовах ДАФ з/д ст. Вадул-Сирет (Україна), ст. Дорнешти (Румунія) і ст. Батєво (Україна), у відповідності до Інкотермс-2010.

05 рудня 2016 року вказаний товар було завантажено у вагон № 67176842 та складено акт 6-Rum.

07 грудня 2016 року вказаний товар було завантажено у вагони № 67182204, №60697000 та складено акти 9-Rum, 7-Rum.

12 грудня 2016 року вказаний товар було завантажено у вагони №60680147, №60612538, №60917481 та складено акти 10-Rum, 11-Rum.

21 грудня 2016 року вказаний товар було завантажено у вагон №67910638 та складено акт Р-1 завантаження залізничного вагону.

Товар, завантажений у залізничні вагони №67176842, №67182204, №60697000, №60680147, №60612538, №60917481, №67910638 пройшов митне оформлення в зоні діяльності Київської митниці ДФС, що підтверджується електронними митними деклараціями №125130009/2016/507849, №125130009/2016/507623, №125130009/2016/507666, №125130009/2016/507732, № 125130009/2016/507750.

Обставина митного оформлення товару в зоні діяльності Київської міської митниці ДФС відповідачем не заперечується.

Як наслідок, після митного оформлення товару, лісо-продукція була передана для транспортування залізницею до станції Батьово Львівської залізниці, куди вантаж прибув 17.12.2016 року у вагоні №60680147, 11.12.2016 року у вагоні №67176842, 12.12.2016 року у вагонах №60697000, №67182204, 21.12.2016 року у вагонах №60917481, №60612538.

Втім, листом про інформацію відправнику щодо затриманих вагонів з лісними вантажами №14 від 05 січня 2017 року, направленим Ужгородською Дирекцією Залізничних Перевезень на адресу ТОВ «AЛ ВІ ВУД ТРЕЙД», останнього повідомлено, що Закарпатською Митницею ДФС проводяться заходи, направлені на недопущення вивезення за межі митної території України лісоматеріалів з порушенням чинного митного законодавства в митному режимі «експорт» товарів за товарними позиціями 4401, 4403 згідно УКТ ЗЕД.

При цьому, на ст. Батьово було призупинено пропуск вантажу «Деревина паливна (дрова), хвойних порід (сосна)» за кодом УКТ ЗЕД , що слідує за межі України у залізничних вагонах №60680147, №60612538, №60917481, №67910638 з призначенням Угорщина.

Підставою для призупинення пропуску вантажу слугувала встановлена розбіжність між даними зазначеними в супровідних, перевізних документах в частині ваги.

12 січня 2017 року на адресу позивача надійшло аналогічне повідомлення з Ужгородської Дирекції Залізничних Перевезень в якому заначено, що з тих самих підстав зупинено пропуск вантажу, що слідують за межі України у залізничних вагонах №67182204 та №60697000.

Як вбачається з письмових заперечень відповідача, що наявні в матеріалах справи, передумовою призупинення пропуску вантажу позивача через кордон, стали наступні обставини.

Так, на дату надходження вказаного товару на митницю, до контролюючого органу надійшло орієнтування стосовно здійснення додаткових заходів митного контролю - вимога Управління СБУ в Закарпатській області про те, що у разі переміщення через митний кордон України товару (лісової продукції) необхідно вжити додаткових заходів щодо перевірки законності його переміщення та провести огляд із залученням спеціалістів.

З урахуванням рекомендацій зазначеного орієнтування відповідачем і було здійснено зважування товару позивача, за наслідками якого встановлено відмінність між задекларованою і фактичною вагою деревини.

Оскільки як станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом так і на час вирішення спору по суті заявлених позовних вимог, відповідачем не пропущений товар через митний кордон України, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України визначений статтею 199 Митного кодексу України.

Так, частиною першою статті 199 Митного кодексу України передбачено, що граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України не може перевищувати 30 днів, а для автомобільного транспорту - п'ять днів з моменту прибуття у пункт пропуску через державний кордон України для здійснення митних процедур.

У розумінні статті 4 Митного кодексу України, митна процедура - це зумовлені метою переміщення товарів через митний кордон України сукупність митних формальностей та порядок їх виконання.

Водночас під митним оформленням, згідно вказаної статті, слід розуміти виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2016 року вагон №60680147, 11.12.2016 року вагон №67176842, 12.12.2016 року вагони №60697000, №67182204, 21.12.2016 вагони №60917481, №60612538 прибула на територію залізничної станції Батєво-Сортувальна пункту контролю «Батєво» Закарпатської митниці ДФС.

Відтак, граничним строком перебування вказаних залізничних вагонів у пункті пропуску є 16.01.2017, 10.01.2017, 11.01.2017, 20.01.2017, відповідно.

Суд зазначає, що частина перша статті 199 Митного кодексу України, якою встановлені граничні строки перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України, є імперативною нормою та не містить будь-яких виключень.

Однак, всупереч вищенаведеним приписам, станом на день звернення позивача до суду, вказані вище залізничні вагони перебували на території залізничної станції Батєво-Сортувальна пункту контролю «Батєво» Закарпатської митниці ДФС більше 30 днів.

Таким чином, відповідачем порушені вимоги статті 199 Митного кодексу України при митному оформленні товарів у залізничних вагонах.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на те, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягають положення статті 321 Митного кодексу України, згідно частини четвертої якої граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем до моменту поміщення цих товарів, транспортних засобів у відповідний митний режим не може перевищувати 180 календарних днів.

Суд зазначає, що відповідно до статті 3 Митного кодексу України, митний режим - це комплекс взаємопов'язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Отже, положення статті 321 Митного кодексу України не можуть застосовуватися до даних правовідносин, оскільки призначенні виключно для визначення митного режиму, а не для проведення митних формальностей.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Засвідчення органом доходів і зборів прийняття товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів на них до митного оформлення здійснюється шляхом проставляння відбитків відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Згідно з частиною першою статті 255 Митного кодексу України, митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.

Наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями електронних декларацій №125130009/2016/507849, №125130009/2016/507623, №125130009/2016/507666, №125130009/2016/507732, № 125130009/2016/507750, підтверджується, що товар, завантажений у залізничні вагони №67176842, №67182204, №60697000, №60680147, №60612538, №60917481, №67910638 пройшов митне оформлення в зоні діяльності Київської митниці ДФС та був поміщений в режим «ПМК» 06.12.2016, 08.12.2016, 12.12.2016, 14.12.2016, 21.12.2016.

У силу положень частини 3 статті 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Дана норма узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Всупереч зазначеним принципам та нормам, відповідачем не вчинено дій щодо виконання мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи

Відповідно до пункту 7.1. Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 631 від 30.05.2012, у всіх випадках відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку.

Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного статтею 255 Кодексу для завершення митного оформлення, посадовою особою органу доходів і зборів, якою прийнято рішення про відмову.

Судом встановлено, що провівши митне оформлення товарів у вказаних вище залізничних вагонах, митний орган починаючи з січня 2017 року безпідставно не приймає рішення про пропуск чи відмову у пропуску вагонів з паливною деревиною через митний кордон України.

Щодо посилань відповідача на вимогу Управління СБУ в Закарпатській області про те, що у разі переміщення через митний кордон України товару (лісової продукції) необхідно вжити додаткових заходів щодо перевірки законності його переміщення та провести огляд із залученням спеціалістів, суд зауважує наступне.

Відповідно до статті 69 Митного кодексу України, органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД. Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими. Висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер.

Виявлений відповідачем розмір розбіжностей у вагових параметрах товару не може свідчити про невідповідність даних, вказаних декларантом у товаросупровідних та інших документах (відомостях), які були подані для митного контролю. За переконанням суду, лісоматеріали, будучи органічною речовиною, протягом нетривалого періоду та під впливом зовнішніх природних чинників (температури, вологості тощо) можуть змінювати свою вагу у певних допустимих межах.

Зокрема, згідно з Науковим роз'ясненням щодо тлумачення термінів окремих товарних кодів деревини, наданого Національним лісотехнічним університетом України, деревина вимірюється у кубічних одиницях: щільних або складових метрах з подальшим переводом у щільні. Вага деревини є непостійною і значною мірою залежить від щільності деревної породи та її вологості, яка в свою чергу, залежить від багатьох чинників: пори року заготівлі, часу і способу зберігання та транспортування тощо. Тому вага товару «Деревина паливна» в процесі транспортування у теплу пору року у вигляді свіжоспиляних колод буде зменшуватись внаслідок природного сушіння.

Наведене роз'яснення повністю узгоджується з вимогами чинного законодавства, зокрема, ДСТУ 4020-2-2001 «Лісоматеріали круглі та пиляні. Методи обмірювання та визначення об'ємів», яким передбачено, що облік та реалізація лісопродукції здійснюється в щільних кубічних метрах, а не кілограмах.

Крім того, пунктом 9 Правил приймання вантажів до перевезення, що затверджені наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, встановлено, що маса лісоматеріалів і дров визначається відправником зважуванням та в окремих випадках умовно.

Лісоматеріали й дрова, маса яких визначається умовно, повинні пред'являтися до перевезення із зазначенням у накладній таких відомостей: у разі перевезення в спеціальних контейнерах або в пакетах - кількості контейнерів або пакетів; у разі перевезення з використанням верхньої звуженої частини обрису навантаження («шапки») - кількості основних штабелів, їх висоти і кількості штабелів, укладених у «шапці»; у разі перевезення лісоматеріалів і дров у критих вагонах - кількості штабелів; в інших випадках - кількості штабелів і їх висоти.

Згідно даних зовнішньоекономічного контракту, на виконання умов якого поставлявся товар, інвойсів, специфікацій-накладних на відправлення лісопродукції залізницею, сертифікатів, вбачається, що одиниці виміру задекларованого вантажу визначались у метрах кубічних відповідно до вимог ДСТУ 4020-2-2001.

Проте, наведених обставин контролюючий орган не врахував, у зв'язку з чим дійшов до передчасних та необґрунтованих висновків про заявлення позивачем недостовірних відомостей про вантаж.

Необґрунтованими є доводи відповідача, що затримка залізничних вагонів обумовлена також необхідністю складення протоколів про адміністративне правопорушення з метою притягнення посадових осіб позивача до відповідальності за порушення митних правил.

Так, відповідно до частини 1 статті 494 Митного кодексу України, про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України про офіційне тлумачення положень ч. 4 ст. 94 Конституції України у справі №1-25/2007 від 09.10.2007, дії позначені законом як невідкладні повинні вчинятися в пріоритетному порядку - раніше інших дій. Аналогічно Конституційний Суд України визначався щодо терміну «невідкладний» у рішенні від 28.03.2011 №2-рп/2001 (справа про позачерговий розгляд законопроектів) та рішенні від 10.04.2003 №7-рп/2003, даючи таке тлумачення терміну «невідкладно»: «позачергово»; «у пріоритетному порядку - раніше інших».

Суд зазначає, що на момент розгляду справи по суті, відповідачем доказів, які б свідчили про оформлення протоколів про адміністративне правопорушення відносно посадових осіб позивача не надано.

В матеріалах справи відсутні також й докази подання або відкриття інших, крім адміністративних, проваджень з метою застосування юридичної відповідальності до посадових осіб позивача за порушення ними митного законодавства.

Одночасно з цим суд зазначає, що обставини, які є підставою звільнення від доказування певних юридичних фактів визначені у статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки на час розгляду даної справи у суду відсутні відомості щодо вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб позивача, самі лише протоколи про адміністративне правопорушення не можуть слугувати на підтвердження або спростування тих чи інших обставин у даній справі.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб («Беєлер проти Італії», «Онер'їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії» від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси («Онер'їлдіз проти Туреччини», та «Беєлер проти Італії»).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків («Лелас проти Хорватії»).

Отже, бездіяльність Закарпатської митниці ДФС та порушення, допущені нею, не повинні мати негативних наслідків для позивача.

У контексті викладеного суд зазначає, що наказом Державної фіскальної служби України № 936 «Про результати роботи» від 14.11.2016, прийнятим за результатами внутрішнього аудиту роботи окремих митниць, з'ясовано, що Закарпатською митницею ДФС протягом чотирьох місяців не випускаються за межі території України вагони з лісоматеріалами, а посадові особи Закарпатської митниці ДФС не дотримуються вимог ч. 1 ст. 199, ч. 3 ст. 318, ч. 5 ст. 356 Митного кодексу України, пп. 12, 13 Типової технологічної схеми пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів, перевізників і товарів, що переміщуються ними, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року №451. У цьому ж наказі роботу з організації митного контролю й митного оформлення товарів, транспортних засобів, боротьби з контрабандою та протидії митним порушенням Закарпатської митниці визнано неналежною та неякісною.

Відтак, відповідачем протиправно не здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів через державний кордон України у строк, що визначений статтею 199 Митного кодексу України.

За наведених обставин вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Закарпатської митниці ДФС України, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас, щодо вимог позивача про зобов'язання Закарпатської митниці ДФС прийняти рішення про пропуск через митний кордон товарів, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 №7, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Під адміністративним розсудом (дискрецією) слід розуміти закріплену чинним законодавством можливість суб'єкта владних повноважень на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Суд зазначає, що повноваження щодо виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також щодо прийняття управлінських рішень про пропуск або відмову у пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України є виключною компетенцією органів доходів і зборів.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, суд під час вирішення конкретного публічно-правового спору не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, зазначена позовна вимога про зобов'язання Закарпатської митниці ДФС пропустити товари через митний кордон України виходить за межі компетенції суду.

Водночас, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи характер спірних правовідносин, а також беручи до уваги висновки суду про протиправність бездіяльності Закарпатської митниці ДФС щодо затримки залізничних вагонів позивачів, з метою ефективного правового захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та зобов'язання відповідача завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України товарів позивача, вказаних у електронних митних деклараціях №125130009/2016/507849, №125130009/2016/507623, №125130009/2016/507666, №125130009/2016/507732, №125130009/2016/507750, постачання яких здійснювалось залізничними вагонами №60680147, №60612538, №60917481, №67910638, №67182204 та №60697000.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується правомірність визначення митної вартості товару за ціною договору та, як наслідок, протиправність оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, в той час, як відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість винесеного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС України, яка полягає у неприйнятті рішення щодо пропуску через митний кордон України товару, постачання якого здійснюється товариством з обмеженою відповідальністю «AЛ ВІ ВУД ТРЕЙД»: дров'яної деревини (паливної), хвойних порід, митне оформлення проведене згідно електронних митних декларацій №125130009/2016/507849, №125130009/2016/507623, №125130009/2016/507666, №125130009/2016/507732, №125130009/2016/507750, яка постачалась підприємством залізничними вагонами №60680147, №60612538, №60917481, №67910638, №67182204 та №60697000.

3. В решті позову - відмовити.

4. Вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України товарів, вказаних у електронних митних деклараціях №125130009/2016/507849, №125130009/2016/507623, №125130009/2016/507666, №125130009/2016/507732, №125130009/2016/507750, постачання яких здійснювалось залізничними вагонами №60680147, №60612538, №60917481, №67910638, №67182204 та №60697000

5. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ал Ві Вуд Трейд» понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 800,00 грн (вісімсот грн 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці ДФС.

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АЛ ВІ ВУД ТРЕЙД» (ідентифікаційний , адреса: 04655, м.Київ, ВУЛИЦЯ КОРАБЕЛЬНА, будинок 3).

ЗАКАРПАТСЬКА МИТНИЦЯ ДФС (ідентифікаційний , адреса: 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, ВУЛИЦЯ СОБРАНЕЦЬКА, будинок 20).

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович