Справа № 803/1455/16
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 грудня 2018 року

Київ

справа №803/1455/16

адміністративне провадження №К/9901/31047/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної служби України у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.01.2017 року (Суддя: Валюх В.М.),

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року (судді: Гуляк В.В., Судова-Хомюк Н.М., Коваль Р.Й.),

у справі № 803/1455/16

за позовом ОСОБА_2

до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернулася до Волинського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області (далі - Ковельська ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 року № 160722-13, яким позивачу визначено до сплати суму транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 25 000 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18.01.2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року, позов задоволений: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 30 червня 2016 року № 160722-13.

Підставою для задоволення позову став висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що належний позивачеві транспортний засіб марки TOYOTA, модель HIGHLANDER, 2014 року випуску не є у 2016 році об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України, оскільки його середньоринкова вартість становить менше 750 розмірів мінімальної заробітної плати, що підтверджено інформацією Мінекономрозвитку, відповідно до листа від 22.12.2016 № 2432-05/41237-05 на запит суду першої інстанції.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати судові рішення і прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки судами не враховано, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно, так як належний позивачу транспортний засіб є об'єктом оподаткування відповідно до вимог пп. 267.2.1 п. 267.2 статті 267 ПК України.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судами, ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки TOYOTA, модель HIGHLANDER, 2014 року випуску, з об'ємом двигуна 3 456 куб. см, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 (арк. справи 11).

30.06.2016 року Ковельська ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № 160722-13 за формою «Ф», яким позивачу визначено до сплати податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 25 000,00 грн (арк. справи 10).

Дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (в редакції закону від 24.12.2015 році).

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

З 19.02.2016 року набрала чинності затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66 Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей їх віднесення до об'єктів оподаткування транспортним податком. Методикою передбачено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Пунктом 2 вказаної Методики визначено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу.

Згідно із пунктом 4 Методики, інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики).

Відтак, зі змісту підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України та Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66 вбачається, що повноваження та обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про середньоринкову вартість певного автомобіля із врахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач та пробігу тощо.

До того ж, здійснення розрахунку середньоринкової вартості автомобіля віднесено до повноважень Мінекономрозвитку, та така інформація може бути надана виключно цим органом.

Як вірно встановлено судами першої та апеляційної інстанції, згідно з інформацією Мінекономрозвитку, наданою на запит суду листом від 22.12.2016 № 2432-05/41237-05, вартість транспортного засобу позивача марки TOYOTA, модель HIGHLANDER, 2014 року випуску, пробігом 9 592 км (згідно з Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66) становить 872 636,22 грн (арк. справи 13, 73-75), що є меншим 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (в редакції закону від 24.12.2015 році), отже автомобіль позивача не є у 2016 році об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України.

При цьому, суд не приймає посилання судів першої та апеляційної інстанції як на підставу для задоволення позову на те, що в розумінні вимог пп. 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, застосування з 01 січня 2016 року нового транспортного податку в редакції Закону України від 24 грудня 2015 року № 909-VIІI є передчасним внаслідок прийняття Закону пізніше, ніж за шість місяців до початку нового бюджетного періоду (2016 року), оскільки Закон України від 24 грудня 2015 року № 909-VIІІ, яким внесені зміни до транспортного податку на 2016 рік є чинним з 01.01.2016 року і неконституційним не визнавався, а тому його вимоги підлягають застосуванню до транспортного податку на 2016 рік.

Суд касаційної інстанції зазначає, що пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», а тому посилання судів першої та апеляційної інстанції на ці вимоги статті 12 ПК України до рішення міських рад, як на підставу для задоволення позову суд не приймає.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права при вирішенні спірного питання.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної служби України у Волинській області - залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.01.2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року у справі № 803/1455/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко