Справа № 1840/3369/18
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2018-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 р. Справа № 1840/3369/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко І.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Новікова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кузьківської сільської ради Конотопського району Сумської області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовною заявою до Кузьківської сільської ради Конотопського району Сумської області (далі - відповідач, Кузьківська сільрада), в якій просив:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі нового свідоцтва про право власності на майновий пай (частку) колишнього КСП «Україна» (майновий сертифікат) номінальною вартістю 963413 грн.;

2) скасувати рішення двадцять восьмої сесії сьомого скликання Кузьківської сільської ради Конотопського району від 17.04.2018;

2) зобов'язати відповідача видати позивачу єдине свідоцтво про право власності на майновий пай (частку) колишнього КСП «Україна» (майновий сертифікат) номінальною вартістю 963413грн. на ім'я ОСОБА_1

Крім того, позивач також просив стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідач протиправно, всупереч Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 №177, при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 відмовив у видачі нового свідоцтва про право власності на майновий пай (частку) колишнього КСП «Україна» (майновий сертифікат).

Ухвалою від 26.09.2018 позовну заяву було прийнято до розгляду та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 10.10.2018.

08.10.2018 відповідач надав відзив на позовну заяву (а.с.129-134), в якому його представник просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що відповідачем на виконання судового рішення у справі №577/4829/16-а було розглянуто заяву позивача та прийнято рішення. Вказане судове рішення було виконано у повному обсязі. Вважає, що прийняття рішень радою, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є виключною компетенцією ради і суд не вправі зобов'язувати раду, яке конкретно рішення вона повинна прийняти. Доповнив, що у ОСОБА_1 є всі правовстановлюючі документи і він може безперешкодно володіти своїм майном і без єдиного свідоцтва.

10.10.2018 підготовче судове засідання було відкладено за клопотанням позивача на 19.11.2018 (а.с.143).

12.11.2018 позивачем надано відповідь на відзив (а.с.148), в якому ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові.

19.11.2018 в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 27.11.2018, з метою надати сторонам час для подання додаткових доказів по справі та відповідачу - заперечення на відповідь на відзив (а.с.151).

27.11.2018 позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, зокрема, в частині зобов'язання, та просив зобов'язати відповідача видати позивачу нові свідоцтва про право власності на майнові паї (частки) колишнього КСП «Україна» (майнові сертифікати) у відповідності до укладених договорів купівлі-продажу прав на майнові паї на ім'я ОСОБА_1 (а.с.164).

27.11.2018 представником відповідача надано заперечення на відповідь на відзив, з урахуванням поданого уточнення позовних вимог, в якому, представник відповідача наполягав на своїй позиції (а.с.153-156). Відмітив, що позивач звертався з вимогою видати єдине свідоцтво, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправними дії щодо не видачі нового свідоцтва є необґрунтованими. Також зазначив, що позивачем, при зверненні до ради не були виконані умови пункту 14 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 №177, оскільки не було подано акту розрахунку уточненого пайового фонду, уточнену структуру пайового фонду, уточнений перелік майна пайового фонду. Також відповідач заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що позивачем не надано розрахунку роботи адвоката з визначенням суми витрат.

27.11.2018 ухвалою суду, занесеної до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 10.12.2018.

10.12.2018 в судовому засіданні було оголошено перерву, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів у справі.

10.12.2018 в судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Щодо зобов'язання вчинити дії зазначили, що позивач звертався з вимогою про видачу єдиного свідоцтва, оскільки при видачі нових свідоцтв замість 47 свідоцтв на єдиний майновий комплекс, доцільно б було видати одне. Додатково відмітили, що договори купівлі-продажу та свідоцтва про право власності на майновий пай є чинні та ніким не скасовані.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. В судовому засіданні додатково вказував на сумніви щодо законності видачі свідоцтв про право власності на майновий пай ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом протягом 2006-2008р.р. між позивачем та колишніми членами КСП «Україна» було укладено 45 договорів купівлі-продажу майнових паїв, а саме: з ОСОБА_7 номінальною вартістю 3848грн., ОСОБА_8 вартістю 1630грн., ОСОБА_9 вартістю 1077грн., ОСОБА_10 вартістю 1425грн., ОСОБА_11 вартістю 4329грн., ОСОБА_12 вартістю 455грн., ОСОБА_13 вартістю 7755грн., ОСОБА_14 вартістю 127грн., ОСОБА_15 вартістю 3283грн., ОСОБА_16 вартістю 118грн., ОСОБА_17 вартістю 2560 грн., ОСОБА_18 вартістю 1829грн., ОСОБА_19 вартістю 1506грн., ОСОБА_20 вартістю 832 грн., ОСОБА_21 вартістю 13грн., ОСОБА_22 вартістю 975грн., ОСОБА_23 вартістю 6237грн., ОСОБА_24 вартістю 1331грн., ОСОБА_25 вартістю 1742грн., ОСОБА_26 вартістю 2832,50грн., ОСОБА_27 вартістю 1198 грн., ОСОБА_28 вартістю 9547грн., ОСОБА_29 вартістю 5917грн., ОСОБА_30 вартістю 505грн., ОСОБА_31 вартістю 6955грн., ОСОБА_32 вартістю 3164грн., ОСОБА_33 вартістю 3868грн., ОСОБА_34 вартістю 654грн., ОСОБА_35 вартістю 5238грн., ОСОБА_36 вартістю 2202,50грн., ОСОБА_37 вартістю 4917грн., ОСОБА_38 вартістю 7434грн., ОСОБА_39 вартістю 2202,50грн., ОСОБА_40 вартістю 2362грн., ОСОБА_41 вартістю 3009грн., ОСОБА_42 вартістю 2832,50грн., ОСОБА_43 вартістю 1400,67грн., ОСОБА_44 вартістю 1241грн., ОСОБА_45 вартістю 700,34грн., ОСОБА_46 вартістю 1781грн., ОСОБА_47 вартістю 1510грн., ОСОБА_48 вартістю 191грн., ОСОБА_49 вартістю 2850грн., ОСОБА_50 вартістю 8944 грн. та 1219 грн.

Крім того, 17.08.2016 позивач уклав договір купівлі-продажу майнових прав з ОСОБА_5, згідно умов якого придбав майновий пай колишнього члена КСП «Україна» номінальною вартістю 619269грн., а також 17.08.2016 - договір купівлі-продажу майнових прав з ФОП ОСОБА_51, згідно якого придбав майновий пай колишнього члена КСП «Україна» номінальною вартістю 218397грн.

Загальна номінальна вартість майнових паїв згідно вказаних договорів купівлі-продажу склала 963413грн.

Вказані обставини підтверджується копіями свідоцтв про право власності на майновий пай колишнього члена КСП «Україна» (майновий сертифікат) та копіями договорів купівлі-продажу права на майновий пай (а.с.20-112).

Варто відмітити, що відповідно до Указу Президента України від 29 січня 2001 року №62/2001 «Про заходи щодо забезпечення майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» запроваджено документальне посвідчення права власності на майнові паї шляхом видачі свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати) та забезпечено вільне здійснення права власності на них, зокрема передачі паїв в оренду з виплатою орендної плати в розмірі не менше одного відсотка вартості паю, купівлі-продажу, дарування, міни, передачі у спадщину. Укладення угод про оренду та відчуження майнових паїв не передбачає обов'язкової нотаріальної форми, проте вони можуть бути оформлені в нотаріальному порядку за бажанням сторін (стаття 54 Закону України «Про нотаріат»). Документом, що встановлює право власника на майновий пай є відповідне свідоцтво, зразок якого наведений в додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року №177.

При цьому, будь-яких зауважень на момент прийняття оскаржуваного рішення до укладених договорів купівлі-продажу та свідоцтв про право власності на майнових пай у відповідача не було. Вказані договори та свідоцтва станом на момент розгляду справи є чинними, належних доказів на спростування вказаного, в тому числі, рішення про скасування свідоцтв чи визнання недійсними договорів, тощо, відповідачем надано не було, а тому, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача з приводу сумнівів щодо законності видачі свідоцтв про право власності на майновий пай.

12.09.2016 позивач звернувся із заявою про видачу єдиного свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП "України" номінальною вартістю 963413грн., до якої надано списки осіб, свідоцтва (майнові сертифікати), договори купівлі-продажу, повідомлення про розірвання договорів (а.с.157).

Письмовою відповіддю від 11.10.2016 № 314/02-25 відповідач відмовив позивачу у задоволенні заяви (а.с.158).

23.03.2017 постановою Харківського апеляційного адміністративного суду у справі №577/4829/16-а, у зв'язку з неприйняттям відповідачем рішення на подану заяву, було зобов'язано Кузьківську сільраду повторно розглянути заяву позивача про видачу єдиного свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП «Україна» з прийняттям рішення у відповідності до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (а.с.9-10).

10.05.2017 відповідачем на розгляд сесії було винесено питання щодо розгляду вказаної вище заяви позивача, однак, рішення через відсутність достатньої кількості голосів, прийнято не було (а.с.174-177). Листом від 15.05.2017 відповідач зазначав, що для видачі єдиного свідоцтва позивач повинен надати список осіб, які мають право на майновий пай підприємства, акт розрахунку уточненого пайового фонду; уточнену структура пайового фонду; уточнений перелік майна пайового фонду (а.с.177).

В судовому засіданні також встановлено, що судове рішення у справі №577/4829/16-а було подано на примусове виконання до відділу Державної виконавчої служби та 17.04.2018 було винесено на розгляд двадцять восьмої сесії сільської, в тому числі, питання про розгляд постанови ДВС ВП№56089515 від 03.04.2018 щодо виконання виконавчого листа, виданого 22.03.2018. В ході обговорення даного питання, було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про видачу єдиного свідоцтва на майновий пай (а.с.16).

За запропонований проект рішення жоден з депутатів не віддав свого голосу (а.с.17).

17.04.2018 Кузьківською сільрадою було прийнято рішення, відповідно до п.1 якого, зокрема, вирішено: повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та відмовити у видачі єдиного свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП «Україна» (а.с.18).

Надаючи правову оцінку правовим відносинам, що склались в даному випадку між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п.п. 13,14 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2001 року №177 «Про регулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» (далі - Порядок №177) майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

Свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства.

Для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Усі подані документи формуються в окрему справу по кожному підприємству. Факт оформлення свідоцтва засвідчується гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради.

Оформлені свідоцтва реєструються у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Відмову у видачі свідоцтва можна оскаржити в судовому порядку.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що для видачі нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування, особа повинна надати копію відповідної цивільно-правової угоди або копію свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Як встановлено судом такі документи позивачем було подані (а.с.157), а тому, суд визнає, що у відповідача не було підстав для відмови позивачу в видачі нового свідоцтва про право власності на майновий пай.

При цьому, як вбачається з пояснень представника відповідача, відзиву та досліджених матеріалів справи (а.с.177), підставою для відмови у видачі свідоцтва стало не подання позивачем на виконання п.14 Порядку №177 акту розрахунку уточненого пайового фонду; уточненої структури пайового фонду; уточненого переліку майна пайового фонду. Однак, на переконання суду, відповідачем помилково розуміються приписи п.14 Порядку №177, відповідно до яких, свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства.

До зазначеного списку додаються такі документи: акт розрахунку уточненого пайового фонду; уточнена структура пайового фонду; уточнений перелік майна пайового фонду.

Для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Тобто Порядком №177 розмежовуються умови видачі свідоцтва вперше та отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод. При цьому, для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, Порядок №177 вимагає надання лише копії відповідної цивільно-правової угоди або копії свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що в даному випадку позивачем було виконано.

Посилання представника відповідача на те, що позивач звертався саме з вимогою про видачу єдиного свідоцтва, та що не передбачено чинним законодавством, судом не приймаються до уваги, оскільки, вказане не спростовує факту протиправної відмови у видачі нового свідоцтва про право власності. Крім іншого, підставою для прийняття оскаржуваного рішення були інші обставини, а саме: не дотримання п.14 Порядку №177 щодо надання відповідних документів. До того ж, на переконання суду, звернення позивача з заявою про видачу єдиного свідоцтва не суперечить вимогам Порядку№177, яким не встановлено заборони, за наявності декількох цивільно-правових угод, щодо видачі одного нового свідоцтва про право власності одній особі. Вказана заява, як вбачається з пояснень представника позивача, фактично лише конкретизувала, з метою доцільності, видачу одного (єдиного), але нового свідоцтва про право власності. Більш того, сам відповідач, зокрема, листом від 15.05.2017 (а.с.177), повідомляв позивача про наявність можливості видачі йому єдиного свідоцтва, за умови виконання п.14 Порядку №177 щодо надання відповідних документів.

Варто також відмітити, що оскаржуване рішення було прийнято одноголосно за наявності 9 голосів «проти». Представник відповідача стверджує, що на голосування було винесено саме проект рішення «Про надання ОСОБА_1 єдиного свідоцтва», однак, будь-яких доказів на підтвердження своєї позиції суду відповідачем надано не було.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі, суд приходить до висновку, що пункт 1 оскаржуваного рішення в частині відмови у видачі позивачу єдиного свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП «Україна» не відповідає ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому в цій частині є протиправним та підлягає скасуванню, у зв'язку з чим суд, з урахуванням ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 25,26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вважає необхідним визнати протиправним та скасувати п.1 рішення двадцять восьмої сесії сьомого скликання Кузьківської сільради від 17.04.2018 щодо відмови ОСОБА_1 у видачі єдиного свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП "Україна" та зобов'язати відповідача прийняти рішення про видачу ОСОБА_1 нових свідоцтв про право власності на майновий пай (частку) члена колишнього КСП "Україна" (майновий сертифікат) у відповідності до укладених договорів купівлі-продажу майнового паю загальною номінальною вартістю 963413грн., на ім'я ОСОБА_1, з урахуванням висновків суду.

Що стосується оскаржуваного рішення в іншій частині, суд вбачає необхідним в задоволення позовних вимог про визнання рішення протиправним та скасування в цій частині відмовити, оскільки в даній частині оскаржуване рішення стосувалось виконавчого провадження, відкритого з приводу примусового виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 у справі №577/4829/16-а та позивачем не наведено жодних підстав для його скасування в цій частині.

Що ж стосується позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача, суд відмічає наступне. Обов'язковою ознакою рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, як предмета адміністративного спору, є прямий (безпосередній) вплив рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень на правовий статус фізичної чи юридичної особи, тобто обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов'язків. Прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, як правило, є результатом вчинення ряду дій. З огляду на те, що в правовому регулюванні приймає участь саме рішення суб'єкта владних повноважень, а не окремі дії, вчинені в процесі здійснення владних повноважень, за результатами яких прийнято рішення, ці дії не можуть бути предметом оскарження до адміністративного суду окремо від оскарження рішення. Обставини щодо вчинення цих дій входять до предмету доведення у справі за позовом про скасування рішення суб'єкта владних повноважень, а їх правова оцінка судом на відповідність встановлених законом компетенції суб'єкта владних повноважень та порядку їх вчинення може бути підставою для скасування рішення як протиправного внаслідок вчинення посадовими особами суб'єкта владних повноважень дій не у спосіб та не у порядку, встановлених законом.

Враховуючи вказане, приймаючи до уваги, що судом дано правову оцінку дій відповідача на відповідність встановлених законом компетенції суб'єкта владних повноважень та порядку їх вчинення під час винесення оскаржуваного рішення, визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення в частині є належним і допустимим способом захисту прав позивача у даній справі, що у повній мірі відновлює порушене право, а тому суд вбачає необхідним у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій Кузьківської сільради відмовити.

Щодо доводів відповідача про те, що суд не може зобов'язати орган місцевого самоврядування до прийняття конкретного рішення, оскільки це буде фактичне втручання в його дискреційні повноваження, суд зазначає, що згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може.

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, видати або відмовити у видачі нового свідоцтва. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

При цьому, слід зазначити, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб'єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов'язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, застосування судами зазначеного способу захисту права не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження такого суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи, що відповідач протиправно відмовив позивачу всупереч Порядку №177 у видачі свідоцтва про право власності на майновий пай, суд вважає, що в даному випадку не буде втручанням суду в дискреційні повноваження Кузьківської сільради, а зобов'язання відповідача прийняти рішення про видачу нових свідоцтв, буде обґрунтованим, повним та належним способом захисту порушеного права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 704,80грн. згідно квитанції від 30.08.2018 (а.с.3). Таким чином, позивачу необхідно відшкодувати витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Що стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України ).

За приписами ч.3 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тобто, за приписами вказаних вище норм Кодексу адміністративного судочинства України, на підтвердження судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення; про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. Крім того, за приписами ч.3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката повинно бути відображено умовами договору, а в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Такий розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Позивач просить відшкодувати йому витрати на правничу допомогу, надані йому його представником (а.с.120), з яким укладено договір про надання правничої допомоги від 25.05.2018 у загальному розмірі 4600грн.

Разом з тим, ні в договорі, ні в розрахунку, ні в довідці не зазначено розрахунок погодинної вартості наданих послуг (а.с.120,121,122). Наданий позивачем платіжний документ у вигляді розрахункової квитанції від 25.05.2018 про сплату 4600,00грн. також не дає можливості суду з'ясувати чи пов'язані зазначені витрати з наданням правової допомоги в рамках зазначеної справи на підставі договору від 25.05.2018 (а.с.124), тим паче, вказана квитанція про сплату 4600грн. та розрахунок були складені 25.05.2018, в той час, як деякі послуги згідно довідки були надані 05.06.2018 та 29.08.2018 (а.с.122). Таким чином, жодних доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу з призначенням платежу «Оплата за надання правничої допомоги згідно договору від 25.05.2018» позивачем не надано.

Отже, матеріали справи не містять належних доказів обґрунтування понесених витрат на послуги адвоката, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Кузьківської сільської ради Конотопського району Сумської області (41632, Сумська область, Конотопський район, с.Кузьки, вул.Шевченка, буд.1, ) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п.1 рішення двадцять восьмої сесії сьомого скликання Кузьківської сільської ради Конотопського району Сумської області від 17.04.2018 щодо відмови ОСОБА_1 у видачі єдиного свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП "Україна".

Зобов'язати Кузьківську сільську раду Конотопського району Сумської області прийняти рішення про видачу ОСОБА_1 нових свідоцтв про право власності на майновий пай (частку) члена колишнього КСП "Україна" (майновий сертифікат) у відповідності до укладених договорів купівлі-продажу майнового паю загальною номінальною вартістю 963413грн., на ім'я ОСОБА_1, з урахуванням висновків суду.

Стягнути з Кузьківської сільської ради Конотопського району Сумської області (41632, Сумська область, Конотопський район, с.Кузьки, вул.Шевченка, буд.1, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір в розмірі 704,80коп. (сімсот чотири грн. 80коп.).

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 28.12.2018.

Суддя І.Г. Шевченко