Справа № 804/2247/18
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 804/2247/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 травня 2018 року (головуючий суддя Тулянцева І.В. )

у справі № 804/2247/18

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області

про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладену у листі № Д-7583/0-6319/6-17 від 11.09.2017;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву від 16.06.2017 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність земельної ділянки та прийнявши відповідне рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зазначені ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області підстави для відмови у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки не передбачені чинним законодавством, є протиправними та спрямовані на перешкоджання його права на отримання зазначеного дозволу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 травня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що мотиви Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відмови в наданні позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, судом не можуть бути визнані правомірними, оскільки не відповідають приписам ст. 118 Земельного кодексу України.

Суд зазначив, що в даному випадку питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою віднесено до компетенції відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та приймається ним на основі адміністративного розсуду. У зв'язку з чим, належним способом захисту прав та інтересів позивача буде зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 6,8 га, для ведення фермерського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та позов залишити без розгляду.

Відповідач зазначає, що місце розташування земельної ділянки, яку позивач бажає отримати у власність, повинно відповідати Переліку земельних ділянок, сформованому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413. Також зазначає, що дане питання судом взагалі не досліджувалося та не встановлювалося. Крім того позовну заяву подано після спливу строку позовної давності й позивачем не подавалася заява про поновлення пропущеного строку, отже суд першої інстанції повинен був залишити її без розгляд на підставі ст. 123 КАС України.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 16.06.2017 позивач - ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення фермерського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

До заяви додано копію паспорту, копію ідентифікаційного коду заявника, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; копію листа щодо розміру земельної ділянки на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 16.06.2017; виписку з трудової книжки; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № Д-7583/0-6319/6-17 від 11.09.2017 відмовлено у наданні дозволу ОСОБА_2 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Підставою для відмови зазначено, що місце розташування об'єкта не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Також, зазначено про невиконання вимог Системи організації процесу виконання Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413.

ОСОБА_3, вважаючи протиправною таку відмову ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність означеної вище земельної ділянки, звернулась з даним позовом до адміністративного суду.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає за необхідне зазначити наступне.

За правилами ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, для отримання у власність бажаної земельної ділянки для ведення, зокрема, фермерського господарства, громадянам необхідно насамперед звернутись з заявою до відповідних органів для отримання дозволу цих органів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому отримання такого дозволу не означає обов'язкове позитивне вирішення питання про надання певної земельної ділянки у власність, оскільки право на земельну ділянку у громадян виникає на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання її у власність, а не на підставі рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

За своєю суттю рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням уповноваженого органу про надання права власності на відповідну земельну ділянку, а лише надає можливість розробки технічної документації на цю земельну ділянку як необхідної умови для вирішення питання щодо передачі земельної ділянки у власність зацікавленій особі.

У наданні такого дозволу громадянину може бути відмовлено виключно з підстав, зазначених у ч.7 ст.118 ЗК України, а саме: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Одночасно, відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім Земельного кодексу України, Законом України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України.

У таких правовідносинах Закон № 973-IV є спеціальним нормативно-правовим актом.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону № 973-IV фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (ст.8 Закону № 973-IV).

За правилами ст.7 Закону № 973-IV в редакції на час звернення позивача із заявою 16.06.2017 надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Отже надання (передача) земельних ділянок громадянам у власність із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства відбувається за загальним порядком відповідно до ст.118 ЗК України.

При цьому законодавець обмежив підстави відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою лише невідповідністю місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У спірному випадку, відмовляючи у наданні такого дозволу, відповідач не навів законодавчо визначених для цього підстав.

Підставою для відмови у задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою стало те, що місце розташування об'єкта не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Також, зазначено про невиконання вимог Системи організації процесу виконання Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413.

Наведені відповідачем обставини вірно встановлені судом першої інстанції як такі, що не підпадають під визначені ч.7 ст.118 ЗК України підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Так, згідно листу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 16.06.2017 за № 55/138-17 середній розмір земельної ділянки (одного повного) паю по колишньому КДСП «Нива» на території Жданівської сільської ради становить 5,06 ум.кад.га; середній розмір земельної ділянки (одного повного) паю по колишньому КДСП «Колос» на території Жданівської сільської ради становить 6,30 ум.кад.га; середній розмір земельної ділянки (одного повного) паю по колишньому КДСП «Степовий» на території Жданівської сільської ради становить 6,83 ум.кад.га; середній розмір земельної ділянки (одного повного) паю по колишньому КДСП СК «Магдалинівський» на території Жданівської сільської ради становить 7,33 ум.кад.га.

Отже, заявлений позивачем розмір земельної ділянки - 6,8 га, що не перевищує середній розмір сільськогосподарських підприємств, розташованих на території Жданівської сільської ради та відповідає нормі, передбаченій Земельним кодексом України.

Також, судом встановлено, що подані позивачем до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою графічні матеріали містять зазначення бажаного місця розташування земельної ділянки на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, в межах земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, шляхом зображення контуру земельної ділянки орієнтованою площею.

З приводу посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України № 413 від 07.06.2017 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», якою затверджено Стратегію удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає за необхідне зазначити, що вказана Постанова Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 не є тим нормативним актом, що має застосовуватись при вирішенні питання щодо відповідності місця розташування бажаної земельної ділянки згідно ч.7 ст.118 ЗК України.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, зокрема, порядок одержання дозволу на розроблення проекту землеустрою, врегульовано безпосередньо Земельним кодексом України і ані цей Кодекс, ані жодний підзаконний акт не вводить будь-яких інших обмежень щодо права осіб на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою на відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність.

Отже визначені відповідачем підстави відмови в наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не відповідають жодній нормі діючого законодавства.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву від 16.06.2017 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність земельної ділянки та прийняти відповідне рішення, апеляційний суд також вважає вірним висновок суду першої інстанції про їх задоволення.

Дослідивши надану відповідачем відповідь у листі Д-7583/0-6319/6-17 від 11.09.2017, апеляційний суд доходить висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області фактично не розглянуло по суті заяву (клопотання) позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою від 16.06.2017 у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача повторно розглянути подану позивачем заяву правомірно задоволенні судом першої інстанції. Суд зауважує, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Що стосується посилання відповідача на пропуск строку для зверхня з позовною заявою та не подання заяви про поновлення пропущеного строку суд зазначає.

Частиною другою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем подано позов з вимогою про визнання протиправною відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладену у листі від 11.09.2017 та зобов'язання вчинити певні дії, яка ґрунтується на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, до закінчення шестимісячного строку, визначеного частиною другою статті 122 КАС України,

Стаття 316 КАС України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, у зв'язку з чим апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 травня 2018 року у справі № 804/2247/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку та строки, встановлені ст.ст.328,329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко