Справа № 0840/2698/18
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 грудня 2018 року Справа № 0840/2698/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Лазаренка М.С.,

за участю секретаря судового засідання Новікової Д.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2

представника відповідача Хижняк В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПННОМЕР_1)

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166)

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.05.2018 №Ф-; визнати протиправним та скасувати рішення від 30.05.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску; визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 30.05.2018 №, №, № №.

Ухвалою суду від 09.07.2018 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 02.08.2018.

Ухвалою суду від 02.08.2018 підготовче судове засідання відкладено на 16.08.2018.

Ухвалою суду від 16.08.2018 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено проведення підготовчого провадження до 26.09.2018.

Ухвалою суду від 26.09.2018 підготовче судове засідання відкладено на 23.10.2018.

Ухвалою суду від 23.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 06.11.2018.

06.11.2018 у судовому засіданні оголошено перерву до 05.12.2018.

05.12.2018 у судовому засіданні оголошувалась перерва до 10.12.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акту податкового органу від 08.05.2018 року № 360/08-01-13-05/НОМЕР_1 є припущенням та не відповідають вимогам Закону, оскільки калькуляція не є первинним документом, який є підставою для бухгалтерського обліку. Крім того згідно з чинним законодавством у суб'єкта господарювання відсутній обов'язок здійснювати будь-які додаткові розрахунки чи калькулювання для обчислення рентабельності виробництва чи визначення його економічної ефективності. Податкові органи здійснюють контроль саме за додержанням податкового законодавства та належним виконанням суб'єктом господарювання своїх податкових зобов'язань, а не за рентабельністю виробництва чи економічною ефективністю діяльності такого суб'єкта. Також позивачем зазначено, що ціна на матеріали, які були використані в процесі виробничої діяльності, у різних постачальників є різною та постійно змінюється, що унеможливлює розробку постійної калькуляції. Вважає висновки акту помилковими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, оскільки поставлений товар був фактично отриманий, а за результатом таких операцій у позивача відбулись зміни в структурі активів та зобов'язань, що спростовує висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та постачальниками: ТОВ "Містеріо", ТОВ "Містрал", ТОВ "Нотат плюс", ТОВ "Пейсмен", ТОВ "Стенлі К", ТОВ "Гестора", ТОВ Маркторг", ТОВ "Сонкей", ТОВ "Станкстрой", ТОВ "Топкрафт", ТОВ Шеймус". Вважає рішення відповідача протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним у адміністративному позові.

Представник відповідача позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов (вх. № 25623 від 16.08.2018). Зокрема зазначив, що висновки, викладені в акті перевірки від 08.05.2018 року № 360/08-01-13-05/НОМЕР_1 та оскаржувані рішення є обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства. Під час проведення перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем: пункту 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу ФОП ОСОБА_1 завищено витрати, що призвело до заниження суми податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає сплаті в бюджет на загальну 1477866,15 грн., у тому числі за 2015р. - 641157,23 грн.. 2016 р. на 757437,43грн., 2017р. - 79271,49 грн.; підпункту 1.4. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 р. із змінами та доповненнями підприємцем занижено чистий оподатковуваний доход, що призвело до заниження суми військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 118 532,27 грн., у тому числі за 2015 р. на 48 806,52 грн., за 2016 рік сумі 63 119,79 грн., 2017 - на суму 6 605,96 грн.; частини 1 статті 7, частини 2 статті 9 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування'" від 08.07.2010 № 2464- VI, внаслідок не вірного визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в результаті чого занижено належного до сплати в бюджет єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% (22%), у розмірі - 272 701,68грн., у т.ч. по періодах: за 2015 р. на суму - 84 701,31 грн., за 2016 р. на суму - 91 113,00грн., за 2017 р на суму - 96 887,37грн.; пунктів 198.1, 198.2. 198.3. 198.5, 198.6 статті 198. пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 р. із змінами та доповненнями, що призвело до заниження суми встановлення заниження податку на додану вартість на суму грн., в т.ч. по періодах в сумі 61 899,17 грн., в т.ч. по періодам: серпні 2015р. - 2399,44 грн., жовтні 2015р. - 8952,95 грн., листопаді 2015р. - 793 гри., березні 2016р. - 8751,88 грн., травні 2016р.-6520,84 грн., червні 2016р. - 7826 грн., серпні 2016р. - 6933,32 грн., жовтні 2016р. - 7329,21 грн., квітні 2017р . - 12343,53 грн., грудні 2017р. - 49 грн.; п.198,1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України безпідставно завищено податковий кредит з податку на додану вартість в сумі 1 571 931,42грн., в тому числі в січні 2015р. на суму 2239,81 грн., в лютому 2015р. - 43215,44 грн., в березні 2015р. - на 39431,2 грн., в квітні 2015р. - 64335,00 грн., в травні 2015р. - 49791,3 грн., в червні 2015р. - 51220,25 грн., в липні 2015р. - 62237,86 грн., в серпні 2015р. - 84229,63грн., вересні 2015р. - 59215,62грн., в жовтні 2015р. - 63171,2 грн., в листопаді 2015р. - 63092,5 грн., в грудні 2015р. - 34073,1 грн., в січні 2016 p.- 35173,3 грн., в лютому 2016р. - 56030,88грн., в березні 2016р. - 23313,00 грн., в квітні 2016р.- 112100,84 грн., в травні 2016р. - 103413,00 грн., в червні 2016р. - 78126,00 грн., в липні 2016р. - 58269,32 грн., в серпні 2016р. - 152783,00 грн., в вересні 2016р. - 77436,21грн., в жовтні 2016р. - 36562,8 грн., в листопаді 2016р. - 89720,33 грн., в грудні 2016р. - 39477,2грн., в січні 2017р. - 18214,2 грн., в лютому 2017р. - 24234,7 грн., в березні 2017р.- 41843,7 грн., в квітні 2017р. - 7213,47 грн., в травні 2017р. - 1766,6 грн.; порушення п.185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187, п. 192.1 ст.192, п.200.1 ст.200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI, із змінами та доповненнями, ФОП ОСОБА_1, а саме завищено податкові зобов'язання на суму 1 505 389,58грн., в тому числі в січні 2015р. на суму 2239,81 грн., в лютому 2015р. - 40816,00 грн., в березні 2015р. - на 39431,2 грн., в квітні 2015р. - 64335,00 грн., в травні 2015р. - 49791,3 грн., в червні 2015р. - 51220,25грн., в липні 2015р. - 62237,86грн., в серпні 2015р. - 84229,63 грн., вересні 2015р. - 45937,00 грн., в жовтні 2015р. - 63171,2 грн., в листопаді 2015р. - 63092,5 грн., в грудні 2015р. - 34073,1 грн., в січні 2016 p.- 35173,3 грн., в лютому 2016р. -36381,00 грн., в березні 2016р. - 23313,00 грн., в квітні 2016р. - 103216,00 грн., в травні 2016р. - 103413,00 грн., в червні 2016р. - 78126,00 грн., в липні 2016р. - 54261,00 грн., в серпні 2016р. - 152783,00 грн., в вересні 2016р. - 68666,00 грн., в жовтні 2016р. - 36562,8 грн., в листопаді 2016р. - 88444,00 грн., в грудні 2016р. - 31203,00 грн., в січні 2017р. - 18214,2 грн., в лютому 2017р. - 24234,7 грн., в березні 2017р. - 41843,7 грн., в квітні 2017р. - 7213,47 грн., в травні 2017р. - 1766,6 грн. Враховуючи викладене, вважає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, прийнявши оскаржувані рішення діяв відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих органам ДФС прав, у зв'язку із чим просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Сторони під час розгляду справи у судовому засіданні повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 29.11.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

У період з 10.04.2018 по 23.04.2018, на підставі наказів № 837 від 19.03.2018, №1183 від 20.04.2018, направлень від 10.04.2018 № 129,130, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 ст. 20, п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4, ст. 77 Податкового кодексу України, п.2 ч.1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», фахівцями відповідача проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, за результатами якої складено Акт від 08.05.2018 №360/08-01-13-05/НОМЕР_1 (а.с.17-59).

Висновками акту перевірки встановлено порушення ФОП ОСОБА_1, вимог зокрема:

пункту 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу ФОП ОСОБА_1 завищено витрати, що призвело до заниження суми податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає сплаті в бюджет на загальну 1477866,15 грн., у тому числі за 2015р. - 641157,23 грн.. 2016 р. на 757437,43грн., 2017р. - 79271,49 грн.

підпункту 1.4. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 р. із змінами та доповненнями підприємцем занижено чистий оподатковуваний доход, що призвело до заниження суми військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 118 532,27 грн., у тому числі за 2015 р. на 48 806,52 грн., за 2016 рік сумі 63 119,79 грн., 2017 - на суму 6 605,96 грн.

частини 1 статті 7, частини 2 статті 9 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування'" від 08.07.2010 № 2464- VI, внаслідок не вірного визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в результаті чого занижено належного до сплати в бюджет єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% (22%), у розмірі - 272 701,68грн., у т.ч. по періодах: за 2015 р. на суму - 84 701,31 грн., за 2016 р. на суму - 91 113,00грн., за 2017 р на суму - 96 887,37грн.

пунктів 198.1, 198.2. 198.3. 198.5, 198.6 статті 198. пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 р. із змінами та доповненнями, що призвело до заниження суми встановлення заниження податку на додану вартість на суму грн., в т.ч. по періодах в сумі 61 899,17 грн., в т.ч. по періодам: серпні 2015р. - 2399,44 грн., жовтні 2015р. - 8952,95 грн., листопаді 2015р. - 793 грн., березні 2016р. - 8751,88 грн., травні 2016р.-6520,84 грн., червні 2016р. - 7826 грн., серпні 2016р. - 6933,32 грн., жовтні 2016р. - 7329,21 грн., квітні 2017р . - 12343,53 грн., грудні 2017р. - 49 грн.

п.198,1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України безпідставно завищено податковий кредит з податку на додану вартість в сумі 1 571 931,42грн., в тому числі в січні 2015р. на суму 2239,81 грн., в лютому 2015р. - 43215,44 грн., в березні 2015р. - на 39431,2 грн., в квітні 2015р. - 64335,00 грн., в травні 2015р. - 49791,3 грн., в червні 2015р. - 51220,25 грн., в липні 2015р. - 62237,86 грн., в серпні 2015р. - 84229,63грн., вересні 2015р. - 59215,62грн., в жовтні 2015р. - 63171,2 грн., в листопаді 2015р. - 63092,5 грн., в грудні 2015р. - 34073,1 грн., в січні 2016 p.- 35173,3 грн., в лютому 2016р. - 56030,88грн., в березні 2016р. - 23313,00 грн., в квітні 2016р.- 112100,84 грн., в травні 2016р. - 103413,00 грн., в червні 2016р. - 78126,00 грн., в липні 2016р. - 58269,32 грн., в серпні 2016р. - 152783,00 грн., в вересні 2016р. - 77436,21грн., в жовтні 2016р. - 36562,8 грн., в листопаді 2016р. - 89720,33 грн., в грудні 2016р. - 39477,2грн., в січні 2017р. - 18214,2 грн., в лютому 2017р. - 24234,7 грн., в березні 2017р.- 41843,7 грн., в квітні 2017р. - 7213,47 грн., в травні 2017р. - 1766,6 грн.

п.185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187, п. 192.1 ст.192, п.200.1 ст.200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI, із змінами та доповненнями, ФОП ОСОБА_1, а саме завищено податкові зобов'язання на суму 1 505 389,58грн., в тому числі в січні 2015р. на суму 2239,81 грн., в лютому 2015р. - 40816,00 грн., в березні 2015р. - на 39431,2 грн., в квітні 2015р. - 64335,00 грн., в травні 2015р. - 49791,3 грн., в червні 2015р. - 51220,25грн., в липні 2015р. - 62237,86грн., в серпні 2015р. - 84229,63 грн., вересні 2015р. - 45937,00 грн., в жовтні 2015р. - 63171,2 грн., в листопаді 2015р. - 63092,5 грн., в грудні 2015р. - 34073,1 грн., в січні 2016 p.- 35173,3 грн., в лютому 2016р. -36381,00 грн., в березні 2016р. - 23313,00 грн., в квітні 2016р. - 103216,00 грн., в травні 2016р. - 103413,00 грн., в червні 2016р. - 78126,00 грн., в липні 2016р. - 54261,00 грн., в серпні 2016р. - 152783,00 грн., в вересні 2016р. - 68666,00 грн., в жовтні 2016р. - 36562,8 грн., в листопаді 2016р. - 88444,00 грн., в грудні 2016р. - 31203,00 грн., в січні 2017р. - 18214,2 грн., в лютому 2017р. - 24234,7 грн., в березні 2017р. - 41843,7 грн., в квітні 2017р. - 7213,47 грн., в травні 2017р. - 1766,6 грн.

На підставі Акту перевірки від 08.05.2018 №360/08-01-13-05/НОМЕР_1 та виявлених порушень податковим органом прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 30.05.2018 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи з фізичних осіб суб'єктів підприємницької діяльності у розмірі 2216799 грн. 23 коп., у т.ч.: за податковими зобов'язаннями 1477866,15 грн. та за штрафними (фінансовими) 738933,08 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 30.05.2018 № , яким позивачу зменшено суму податкового кредиту за платежем: податок на додану вартість у розмірі 14060100 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 30.05.2018 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір у розмірі 148165,34 грн., у т.ч.: за податковими зобов'язаннями 118532,27 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 29633,07 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 30.05.2018 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість у 77373,96 грн., у т.ч.: за податковими зобов'язаннями 61899,17 грн. та за штрафними (фінансовими) 15474,79 грн.;

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.05.2018 № на суму 53321,73 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.05.2018 № Ф-, якою позивача зобов'язано сплатити недоїмку у сумі 272701,68 грн.

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними, позивач звернувся до суду із позовом про їх скасування. При цьому, суд зауважує, що спір щодо правомірності дій під час призначення та проведення перевірки, яка стала підставою для винесення оскаржуваних рішень, між сторонами відсутній.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюють норми Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування встановлений статтею статті 177 Податкового кодексу України.

Пунктами 177.1, 177.2 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Перелік витрат, дозволений для віднесення фізичними особами-підприємцями до витратної частини обліку, встановлений пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України визначено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, за змістом якого до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до абзацу «в» підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема: витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З аналізу положень вищенаведених норм податкового законодавства вбачається, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Крім того, 01.01.2015 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71- VIII, запроваджено військовий збір. Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України.

Так, згідно із пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні: фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею163 Податкового кодексу України. Згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 Кодексу).

Таким чином, за правилами Податкового кодексу України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Спеціальним Законом України, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (в редакції, чинній на час існування спірних відносин).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 6 вказаного Закону обов'язки, передбачені частиною 2 цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону.

Пунктом 4 частини першої 4 Закону визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Так, судом встановлено, що податковим органом плановою документальною виїзною перевіркою господарської діяльності позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 року на підставі якої було складено акт від 08.05.2018 року № 360/08-01-13-05/НОМЕР_1.

Як вбачається з акту перевірки позивачем були допущені порушення вимог діючого законодавства при нарахуванні та сплаті податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску, військового збору, податку на додану вартість.

З цими висновками суд не погоджується у зв'язку з наступним.

На думку перевіряючих порушення вимог діючого законодавства підтверджується відсутністю у позивача калькуляції на виготовлену продукцію, що унеможливлює підтвердити кількість та вартість використаних у виробничій діяльності матеріалів та наявність безтоварних угод з постачальниками.

Ці висновки є припущенням та не відповідають вимогам Закону.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

З аналізу вищевказаних норм закону та діючого законодавства вбачається, що калькуляція не є первинним документом, який є підставою для бухгалтерського обліку.

Крім того згідно з чинним законодавством у суб'єкта господарювання відсутній обов'язок здійснювати будь-які додаткові розрахунки чи калькулювання для обчислення рентабельності виробництва чи визначення його економічної ефективності. Податкові органи здійснюють контроль саме за додержанням податкового законодавства та належним виконанням суб'єктом господарювання своїх податкових зобов'язань, а не за рентабельністю виробництва чи економічною ефективністю діяльності такого суб'єкта.

Також ціна на матеріали, які були використані в процесі виробничої діяльності, у різних постачальників є різною та постійно змінюється, що унеможливлює розробку постійної калькуляції.

Однак при цьому в процесі перевірки були надані техничні умови на виготовляєму продукцію. Невід'ємною частиною ТУ є креслення, де зазначені матеріали та їх кількість, які використовуються в процесі виробництва.

Що стосується відсутністю реальних господарських зобов'язань з постачальниками матеріалів, суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки від 08.05.2018 року № 360/08-01-13-05/НОМЕР_1, підставами для винесення вимоги про сплату боргу, рішення про нарахування штрафних санкцій та податкових повідомлень - рішень, якими були нарахованы грошові зобов'язання за платежами: єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, податку з доходів фізичних осіб, податку на додану вартість, військового збору та нарахуванню штрафних (фінансових) санкцій послужили на думку фахівців відповідача відсутність протягом перевіряємого періоду реальних господарських операцій з ТОВ "Містеріо", ТОВ "Містрал", ТОВ "Нотат плюс", ТОВ "Пейсмен", ТОВ "Стенлі К", ТОВ "Гестора", ТОВ Маркторг", ТОВ "Сонкей", ТОВ "Станкстрой", ТОВ "Топкрафт", ТОВ Шеймус" /надалі - постачальники/.

Вищевказані висновки фахівців - відповідача, є помилковими, ґрунтуються виключно на припущеннях, оскільки поставлений товар був фактично отриманий, а за результатом таких операцій у позивача відбулись зміни в структурі активів та зобов'язань, що спростовує висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та вищевказаними постачальниками.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в інформаційному листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, при вирішенні питання про порушення податкового законодавства з податку на додану вартість необхідно дослідити реальність здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому данні податкового обліку можуть бути підтверджені лише достовірними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. При цьому в обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

На підтвердження господарських операцій з постачальниками матеріалів позивачем були надані договори та первинні бухгалтерські документи (ТТН, видаткові накладні, податкові накладні, платіжні доручення), які були оформлені відповідно до вимог діючого законодавства.

Відповідачем також не заперечуються наступні обставини: усі контрагенти були зареєстровані в установленому порядку та мають статус платників податку на додану вартість, на підтвердження проведення господарських операцій надані усі первинні документи, оформлені відповідно до вимог діючого законодавства, оплата за товар була проведена у повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок контрагентів, укладені з контрагентами договори у встановленому порядку недійсними не визнані, придбаний товар використовувався в господарській діяльності позивача, відсутні вироки суду щодо притягнення посадових осіб контрагентів до кримінальної відповідальності за злочини в сфері фінансово - економічної діяльності.

Відповідно до постанови Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.02.2018 року по справі № К/9901/4617/18 зазначено, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в них документів, неповні, недостовірні та/або суперечливі.

Відповідач не довів, що відомості, які містяться в первинних документах, наданних на підтвердження господарських операцій, неповні, недостовірні та/або суперечливі.

Крім того, правовідносини між платником і державою з приводу оподаткування результатів господарських операцій (правочинів) є адміністративними, публічно-правовими, а тому мета особи на несплату податків, не може бути підставою для висновку про нікчемність договору як такого, що порушує публічний порядок, за умови фактичного виконання цивільно-правових зобов'язань та реальності вчинених господарських операцій.

Відповідно до положень статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, установлених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачене законодавством (частина 1 статті 19 Конституції України).

Чинне законодавство України, зокрема й положення Податкового Кодексу, не встановлюють обов'язку покупця сплачувати ПДВ ще й до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару.

Відповідно до положень ПК України сума податку на додану вартість, що включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету.

Стосовно посилань контролюючого органу на недоліки у господарській діяльності постачальників, що свідчить про неможливість виконання господарських операцій вказаними підприємствами, зазначаємо, що податкове законодавство України не ставить право платника податку на оформлення податкового кредиту в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, тощо. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, або припустився інших порушень при здійсненні господарської діяльності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

За таких обставин твердження відповідача про нереальність господарських операцій з ТОВ "Містеріо", ТОВ "Містрал", ТОВ "Нотат плюс", ТОВ "Пейсмен", ТОВ "Стенлі К", ТОВ "Гестора", ТОВ Маркторг", ТОВ "Сонкей", ТОВ "Станкстрой", ТОВ "Топкрафт", ТОВ "Шеймус", а тому прийнята вимога, рішення про застосування штрафних санкцій та податкові - повідомлення рішення є незаконними та підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суб'єктом владних повноважень у справі було Головне управління ДФС у Запорізькій області, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати, документально підтверджені у сумі 9497,21 грн.

Керуючись ст.ст.9, 139, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Запорізькій області від 30.05.2018 №Ф-.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 30.05.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 30.05.2018 №, №, №, №

Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 9497,21 грн. (дев'ять тисяч чотириста дев'яносто сім гривень 21 копійка) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 18.12.2018.

Суддя М.С. Лазаренко