Справа № 386/1031/18
Суддя: Гут Ю. О.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 386/1031/18
Провадження № 2-а/386/19/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року смт. Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області в складі :

головуючого судді Гут Ю. О.

з участю: секретаря судового засідання Корніцької Л.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Голованівськ адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування постанови про адміністративне стягнення ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із позовом, яким просить визнати неправомірними дії Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Гайворонському, Голованівському, Благовіщенському районах ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області ОСОБА_5 та скасувати постанови від 12 вересня 2018 року №596-ДК/0237По/08/01/-18 та № 596-ДК/0238По/08/01/-18 про накладення адміністративного стягнення на голову ФГ «Оксана - Агро» ОСОБА_3 у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 53-1 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Вимоги мотивував тим, що 4 вересня 2018 року Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та хороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Гайворонському районі ОСОБА_5 ОСОБА_4 управління Дєржгеокадастру у Кіровоградській області, відповідачем, складено відносно неї ОСОБА_3, позивача, два протоколи про адміністративне правопорушення № 596-ДК/0232П/07/01/-18 від 4 вересня 2018 року та 596-ДК/0233П/07/01/-18 від 4 вересня 2018 року.

Вище вказаними протоколоми від 4 вересня 2018 року встановлен факт самовільного зайняття позивачем земельних ділнок загальною площею 50,1 га що є порушеням ст. 125, 126 Земельного кодексу Ураїни та ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель». Даним правопорушення заподіяно матеріальну шкоду (збитки) що підтверджуються розрахунком розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок від 4 вересня 2018 року на загальну суму в розмірі 76088,92 гривень. Та призначено розгляд адміністративної справи на 12 вересня 2018 року.

17 вересня 2018 року, вона отримала листа в якому знаходилось дві постанови про накладення адміністративного стягнення від 12 вересня 2018 року №596-ДК/0237По/08/01/-18 та № 596-ДК/0238По/08/01/-18 якими встановлено що, вона - ОСОБА_3 порушила вимоги ст. 125,126 ЗК України та ст. 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та визнанано ФГ «Оксана агро» в особі голови ФГ ОСОБА_3 винною у вчиненні адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачено ст. 53-1 КУпАП та накладено на мене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гри.

17 вересня 1993 року у відповідності до державного акту на право постійного користування землею серія КР ГЛ 0001, її чоловік ОСОБА_6 отримав в постійне користування земельну ділянку пощею 50,1 га для ведення селянського (фермерського) господарства.

01.01.2001 року на базі отриманої земельної ділянки утворено та зареєстровано селянськ (фармерське) господарство «ОКСАНА» користувачем вище зазначеної з земельної ділянки у відповідності до ном ЗК України та ЗУ «Про фермерське господарство» стає юредична особа ФГ' «Оксана».

22 жовтня 2017 року її чоловік ОСОБА_6 голова ФГ «ОКСАНА» помер.

07.01.2017 року її відповідно до наказу № 1, призначено головою ФГ

«ОКСАНА - АГРО» ОСОБА_3.

На виконання вище вказаного наказу № 1 статут ФГ' «Оксана Агро» викладеного в новій редакції.

13.03.2018 року вона звернулась до Голованівської районної державної

нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що

підтрверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від

13.03.2018 року.

Вважає, що постанови про накладення адміністративного стягнення від 12 вересня 2018 року № 596-ДК/0237По/08/01/-18 та № 596-ДК/0238По/08/01/-18 не правомірні та підлягають скасуванню судом з огляду на наступне.

ст. 19 Конституції України зазначено що, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

ст. 211 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Поняття самовільного зайняття земельної ділянки міститься у ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та визначається як будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Разом з тим, ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про фермерське господарство» майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Користувачем земельної ділянки площею 50,1 га являється ФГ «Оксана - Агро» у зв'язку з чим і відповідальність за порушення ст. 125 Земельного кодексу України, передбачену ст. 53-1 КУпАП України, має нести господарство.

Відповідно до ч. З ст. 21 Закону України «Про фермерське господарство» за порушення кредитно-розрахункової і податкової дисципліни, санітарних і ветеринарних норм, правил, вимог щодо якості продукції та інших нормативно-правових актів, що регулюють здійснення господарської діяльності, голова фермерського господарства несе відповідальність, передбачену законом.

Відповідно частині 1 статті 92 ЗК право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння та користування земельною ділянкою, що знаходиться в державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Зі змісту частини другої статті 92 ЗК слідує, що передача земельної ділянки в постійне користування громадянам не передбачена.

У відповідності зі статтею 116 ЗК, громадяни та юридичні особи набувають право власності і право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади і органів місцевого самоврядування в межах іх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами і юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання іх в користування.

Підставою набуття права власності і права користування на землю у відповідсності зі статтями 116, 118 ЗК являється рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно частини першої статті 126 ЗК право власності на земельну ділянку засвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою нинішньої статті.

відповідно частині першій статті 407 ЦК право користування чужою земельною ділянкою встанвлюється договором між власником земельної ділянки та особою, що виявила бажання користуватись цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

У відповідності з частиною другою статті 407, і частини другої статті 102-1 ЗК право користування чужою земельною ділянкою для сульськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватись і передаватись в порядку спадкування.

Відповідно статті 1218 ЦК в склад спадку входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадку і не припинилсь внаслідок його смерті.

Вона, як голова ФГ користувалась майном ФГ, а тому земельна ділянка в силу ст. 19, 20, 23 ЗУ «Про фермерське господарство» є майном ФГ за користування якого вона справно сплачувала податки.

Ст.9 КУпАПП визначено що, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У даному випадку, її дії необхідно оцінювати не як самовільне зайняття земельної ділянки, а як використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, так як з суб»єктивного боку - самовільне зайняття земель є навмисним порушенням закону, спрямованим на заволодіння земельною ділянкою. Позивач використовує земельну ділянку без правовстановлюючих документів, відповідальність за що окремо не передбачена.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

У рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 Конституційний Суд України вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) висловив правову позицію, відповідно до якої принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

Крім того, стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб'єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» ; пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об'єднаного Королівства» ; пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру; пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії».

Це узгоджується з передбаченим п.1 ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із "повною юрисдикцією", тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28.06.1990 у справі "Обермейєр проти Австрії" ; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 04.03.2014 у справі "Гранд Стівенс проти Італії".

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і роз'яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Просила визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення

адміністративного стягнення від 12 вересня 2018 року № 596-

ДК/0237ГІО/08/01/-18, та визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 12 вересня 2018 року № 596-

ДК/0238ІЇО/08/01/-18.

Представник відповідач подав до суду відзив на позовну заяву в якій вказав, що заперечує проти задоволення позовної заяви, оскільки позовні вимоги є безпідставними та неодґрунтованими, а аргументи, на яких вони ґрунтуються, спростовуються наступним.

Статтею 2 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель зокрема є: забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України; запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення; забезпечення додержання власниками землі та землекористувачами стандартів і нормативів у сфері охорони та використання земель, запобігання забрудненню земель та зниженню родючості ґрунтів, погіршенню стану рослинного і тваринного світу, водних та інших природних ресурсів.

Відповідно до статей 4, 5 вищезазначеного закону, об'єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України, здійснює його центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель», державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг грунтів здійснюються зокрема шляхом проведення перевірок.

Реалізація вищевикладених прав та обов'язків законодавчо закріплено за Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр), що в свою чергу підтверджується наступним.

Так постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 № 482 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» було внесено зміни до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», зокрема пункт 4 положення було доповнено підпунктом 25і.

Відповідно до підпункту 25 і пункту 4 Положення, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль) зокрема за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Вищезазначене свідчить що забезпечення та реалізація держаного контролю, зокрема шляхом проведення перевірок, є прямим обов'язком Держгеокадастру який визначений законодавством.

Відповідно до пункту 7 Положення, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно зі пунктом 4 положення «Про Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області», затвердженого Наказом Держгеокадастру від 17.11.2017 № 308 «Про затвердження положень про територіальні органи Держгеокадастру», Головне управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі: дотримання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Відповідно до положення про «Управління з контролю за використанням та охороною земель ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області» від 13.01.2017 № 11, управління з контролю за використанням та охороною земель є структурним підрозділом ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, юрисдикція якого поширюється на територію Кіровоградської області.

Пунктом 4 вищевказаного Положення передбачено, що управління відповідно до покладених завдань здійснює державний нагляд (контроль) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності.

На виконання, зокрема, вищезазначених повноважень ОСОБА_4 управлінням відповідно до вимог Земельного кодексу України, Законів України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Про охорону земель», Положення про Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області було прийнято наказ № 596 «Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності».

Земельні ділянка використовуються без правовстановлюючих документів, що є порушенням вимог части першої статті 116, статтей 125-126 Земельного кодексу України, відповідальність за вчинене правопорушення передбачена пунктами б) частини першої статті 211, частини першої статті 212 Земельного кодексу України, частини шістнадцятої статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В результаті перевірки встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки (порушення статті 125 Земельного кодексу України), про що складено протокол про адміністративне правопорушення (стаття 53-1 КУпАП самовільне зайняття земельної ділянки).

Пунктом "а" частини першої статті 211 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за порушення щодо самовільного зайняття земельних ділянок.

Відповідно до положень статті 53-1 КУпАП самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб -від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Розгляд справ про адміністративне правопорушення відбувся 12.10.2018, за результатом було винесено постанови про накладення адміністративного стягнення №596-ДК/0237По/08/01/-18 та №596-ДК/0238По/08/01/-18.

Постанови про накладення адміністративного стягнення №596-ДК/0237По/08/01/-18 та №596-ДК/0238По/08/01/-18 від 12.10.2018 складені інспектором з дотриманням вимог чинного законодавства та є такими, що не підлягають скасуванню.

Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використання та охороною земель» визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки -будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування або за відсутністю вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, вказані у статті 126 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція встановлена у постанові Верховного Суду України від 22.11.2010 № 3-27г10.

В зазначеній постанові Верховний суд України чітко зазначив, що відповідно до наведених вимог закону обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у цієї особи на час прийняття судом рішення таких документів є самовільним зайняттям вказаної земельної ділянки.

Позивач в позові посилається на державний акт на право постійного користування землею, виданого громадянину ОСОБА_6 від 17 вересня 1993 року, як на правовстановлюючий документ на земельну ділянку, що дає підстави позивачу законно нею користуватися. Дане твердження є хибним з наступних підстав.

Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", ґ) вищі навчальні заклади незалежно від форми власності.

Право постійного користування земельними ділянками може вноситися державою до статутного капіталу публічного акціонерного товариства залізничного транспорту, утвореного відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування".

Статтею 6 Земельного Кодексу України в редакції 1992 року зазначено, що громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення: селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибних ділянок), садівництва, дачного і гаражного будівництва.

Земельним Кодексом України від 25 травня 2001 року, який набув чинності з 01 січня 2002 року не передбачене право постійного користування земельними ділянками.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

В зазначіній постанові суд зазначив, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

Згідно державного акту на право постійного користування землею серія КР ГЛ 0001 у користування надається земельна ділянка площею 30,0 га гр. ОСОБА_6 саме як фізичній особі. Зміни в землекористуванні в державний акт не вносились. Отже, право користування земельною ділянкою належало ОСОБА_6 як фізичній особі, а не як засновнику фермерського господарства.

Під поняттям "землі фермерського господарства" слід розуміти будь-які земельні ділянки, які використовуються членами господарства для його ведення, тобто виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації. Це не означає, що право на всі ці землі переходить до господарства як юридичної особи.

Земельна ділянка для ведення фермерського господарства надається громадянину. Створення ФГ як юридичної особи само по собі не призводить до переходу права власності на земельну ділянку від громадянина до господарства.

Позивач без правовстановлюючих документів здійснював обробіток земельної ділянки на власний розсуд не маючи на це правових підстав, що є порушенням статті 125 Земельного кодексу України.

Таким чином, будь-які порушення прав, свобод та інтересів позивача з боку ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області відсутні.

Просила в задоволенні позовних вимог позовом ОСОБА_3 до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову, просила в позві відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 вересня 2018 року державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Гайворонському, Голованіському, Благовіщенському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області проведено обстеження земельних ділянок, яка знаходиться на території Пушківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, під час яких встановлено, що ФГ «ОКСАНА-АГРО», головою якого являється ОСОБА_3 використовуються земельні ділянки площею 22, 1 га (кадастровий номер :02:000:1071) та 30,0 га. (кадастровий номер :02:000:2071) із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають на території Пушківської сільської ради Голованівського району, для ведення селянського (фермерського) господарства, про що складені акти про обстеження даних земельних ділянок, за № 596-ДК/984/АО/10/01/18 та № 596-ДК/983/АО/10/01/18 відповідно, на яких знаходились посіви сояшнику та кукурудзи. (а/с.51-53,58-61).

Також інспектором було складено розрахунки розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок ФГ "ОКСАНА -АГРО" на території Пушківської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області станом на 04.09.2018 року (за межами населеного пункту). (а/с.15-16).

На вказані земельні ділянки площею 22, 1 га (кадастровий номер :02:000:1071) та 30,0 га. (кадастровий номер :02:000:2071) із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають на території Пушківської сільської ради Голованівського району, для ведення селянського (фермерського) господарства, 17 вересня 1993 року видано Державний акт на право постійого користування землею серії КР ГЛ 0001 ОСОБА_6, для ведення селянського /фермерського/ господарства. (а/с.17-19).

ОСОБА_6, разом із ОСОБА_3 та іншими 8 особами являвся одним із засновників засновників ФГ «ОКСАНА-АГРО». (а/с.22-25).

07.01.2017 року ОСОБА_3 у відповідності до наказу №1 фермерського господарства «Оксана-агро» призначено на посаду голови ФГ «Оксана-агро», з правом підпису банківських документів. (а/с.20).

22.10.2017 року ОСОБА_6 помер. (а/с.26).

13.03.2018 року Голованівською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу 62124036 після смерті спадкодавця ОСОБА_6 (а/с.27).

04 вересня 2018 року державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Гайворонському, Голованіському, Благовіщенському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області було складено відносно ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення, №596 ДК/0232П/07/01/18, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.53-1 КУаАП, а саме встановлення факту самовільного зайняття земельної ділянки площею 22, 1 га (кадастровий номер :02:000:1071),із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають на території Пушківської сільської ради Голованівського району, для ведення селянського (фермерського) господарства, та протокол про адміністративне правопорушення №596 ДК/0233П/07/01/18, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.53-1 КУаАП, а саме встановлення факту самовільного зайняття земельної ділянки площею 30,0 га. (кадастровий номер :02:000:2071із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають на території Пушківської сільської ради Голованівського району, для ведення селянського (фермерського) господарства. (а/с.9-10).

12 версня 2018 року державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Гайворонському, Голованіському, Благовіщенському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області за наслідками розгляду протоколів про адміністративне правопорушення, №596 ДК/0232П/07/01/18, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.53-1 КУаАП, а саме встановлення факту самовільного зайняття земельної ділянки площею 22, 1 га (кадастровий номер :02:000:1071), із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають на території Пушківської сільської ради Голованівського району, для ведення селянського (фермерського) господарства, та протокол про адміністративне правопорушення №596 ДК/0233П/07/01/18, розглянуто та винесено постанови про накладення адміністративного стягнення №596-ДК/0237По/08/01/-18 та №596-ДК/0238По/08/01/-18, у відповідності до яких визнано ФГ «ОКСАНА АГРО» в особі голові ФГ ОСОБА_3 винно. У вчинені адміністративних правопорушень відповідальність за яке передбачена ст.53-1 КУпАП, та накладено на неї адміністративні стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а/с.11-14).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 442 «Про оптимізацію систем центральних органів виконавчої влади», Державна інспекція сільського господарства ліквідується, а функції із здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів покладаються на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 910-р функцій і повноваження Державної інспекції сільського господарства, із здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів, що припиняються, покладаються на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру. Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15, визначено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Відповідно до положення про Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №308 від 17.11.2016 року Головне управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності.

Згідно «Положення про Управління з контролю за використанням та охороною земель ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області» від 13.01.2017 року №11, Управління з контролю за використанням та охороною земель є структурним підрозділом ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, юрисдикція якого поширюється на територію Кіровоградської області.

У відповідності із частиною 2 статті 188 ЗК України порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом, яким є Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 року № 963-IV визначає правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» одним з основних завдань державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

Згідно зі статтею 9 Закону, державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом: -проведення перевірок; -розгляду звернень юридичних і фізичних осіб;-участі у прийнятті в експлуатацію меліоративних систем і рекультивованих земель, захисних лісонасаджень, протиерозійних гідротехнічних споруд та інших об'єктів, які споруджуються з метою підвищення родючості ґрунтів та забезпечення охорони земель; -розгляду документації із землеустрою, пов'язаної з використанням та охороною земель; -проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення.

Статтею 10 Закону України «Про державний контроль та використанням та охороною земель» визначаються повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, зокрема складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розгадати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Згідно ст. 53-1 КУпАП України, самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використання та охороною земель" визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки- будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування або за відсутністю вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Згідно статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Порядок передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, передбачений статтею 124 ЗК України.

За частиною першою зазначеної статті передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, вказані у статті 126 Земельного кодексу України. Зокрема, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованого у відповідності до закону. Аналогічна правова позиція встановлена у постанові Верховного Суду України від 22.11.2010 № 3-27г10. В зазначеній постанові Верховний суд України чітко зазначив, що відповідно до наведених вимог закону обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у цієї особи на час прийняття судом рішення таких документів є самовільним зайняттям вказаної земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити:будівлі, споруди,облаштування,матеріальні цінності, цінні папери, продукція вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи,інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права(в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно наказу фермерського господарства «Оксана - Агро» від 07.01.2017 року, позивач ОСОБА_3 призначена головою та виконує обов»язки голови фермерського господарства «Оксана - Агро», фактично прийняла спадщину та продовжує фермерську діяльність, а відтак є всі підстави визнати за нею право на спадкування усіх передбачених прав і обов»язків засновника ( власника) голови фермерського господарства «Оксана - Агро », що знаходиться за юридичною адресою: с.Пушкове Голованівського району Кіровоградської області.

Згідно із ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадок виникає в день відкриття спадку відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, ч. 2 даної статті визначено, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про фермерське господарство» діяльність фермерського господарства припиняється, зокрема, у разі якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства. Подавши заяву про прийняття спадщини, вона висловила свій намір прийняти у спадок все майно, а також всі права і обов»язки, що належали померлому.

Стаття 92 ЗК України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об»єднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності та інші суб»єкти.

Згідно з п.6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (у поточній редакції) зобов»язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого організаційного та фінансового забезпечення визнано неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду №5-рп/2005 від 22.09.2005.

Відповідно до ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Статтею 141 ЗК України (у поточній редакції) визначено вичерпний перелік підстав для припинення права користування земельною ділянкою, серед яких смерть користувача земельної ділянки як підстава для припинення права користування землею відсутні.

Пунктом 10 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», який набрав чинності з 01 січня 2013 року, передбачено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Будь-які рішення (акти) органами державної влади та місцевого самоврядування щодо скасування державного акту на право постійного користування землею серії КР ГЛ 0001 та припинення права постійного користування земельними ділянками відсутні.

Відповідно до ч.5 ст. Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство, зареєстроване як юридична особа, має статус сімейного фермерського господарства, за умови що в його підприємницькій діяльності використовується праця членів такого господарства, якими є виключного члени однієї сім»ї відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України.

У звязку з цим, набуття ОСОБА_3 у порядку спадкування прав засновника (власника) та ФГ «Оксана - Агро» не суперечить Закону України «Про фермерське господарство» у частині вимог щодо статусу сімейного фермерського господарства.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб спадкоємців).

Таким чином, до складу спадщини після смерті ОСОБА_6 входять її права як засновника (власника) на ФГ «Оксана Агро» та право постійного користування земельною ділянкою, що посвідчене державним актом на право постійного користування земельною серія КР ГЛ 0001

Відповідно до норм ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України ОСОБА_3 як спадкоємець за законом, прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_6, проте не всю спадщину може оформити шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно з ч.1 ст.23 Закону України «Про фермерське господарство» успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування

Із роз'яснень Державного комітету України із земельних ресурсів №14-17-4/12991 від 11.11.2008 року щодо застосування терміну «самовільне зайняття земельної ділянки» вбачається, що не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування прийняв рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду). Даний перелік рішень є вичерпним. У разі використання ділянки за наявності будь-яких інших рішень зазначених органів (наприклад, про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, про погодження місця розташування об'єкту, тощо), дані дії слід кваліфікувати як самовільне зайняття земельної ділянки.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, суб»єктивна сторона зазначеного правопорушення передбачає вину у формі умислу.

Позивач використовував земельну ділянку за її цільовим призначенням, головою фермерського господарства, якого являється, Ф.Г. «Оксана»-Агро», не має заборгованості зі сплати податків, зборів, платежів, що контролюються оганами доходів і зборів.

В даному випадку, чи мало місце - самовільне зайняття земельної ділянки, або безпідставне використання такої земельної ділянки із сплатою відповідних обов'язкових орендних платежів, податків в порушення порядку оформлення права на користування, є компетенцією іншого органу, ніж відповідача при чому за умов врахування усіх обставин.

Суд погоджується, що позивач користувався земельною ділянкою без відповідних правовстановлюючих документів, однак суд не погоджується про наявність у позивача дій спрямованих на самовільне зайняття земельної ділянки, тобто ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КупАП

Таким чином, суд не вбачає у діях позивача прямого умислу на самовільне зайняття (використання) земельної ділянки, а тому суд не погоджується з висновком державного інспектора про те, що вищезазначені земельні ділянки позивач використовує самовільно. Суд вважає, що користування даною земельною ділянкою є правомірним.

У даному випадку, дії позивача необхідно оцінювати не як самовільне зайняття земельної ділянки, а як використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, так як з суб»єктивного боку - самовільне зайняття земель є навмисним порушенням закону, спрямованим на заволодіння земельною ділянкою. Позивач використовує земельну ділянку без правовстановлюючих документів, відповідальність за що окремо не передбачена.

Разом з тим, відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної Постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

У відповідності до ч. 2, 3 ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ч.1 ст. 268 КУпАП).

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного спливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з п.2 ч.1 ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративне правопорушення, за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.39 рішення «Лучанінова проти України» від 09.09.2011 року (заява №16347/02), п.1 резолютивної частини рішення «Швидка проти України від 30.10.2014 року (заява №17888/12), обґрунтовуючи їх, зокрема, як характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що при складанні постанови про адміністративне правопорушення стосовно позивача суб'єктом владних повноважень - інспектором - вчинено низку порушень, а саме, в порушення вимог ст. 280 КУпАП не з'ясовані всі обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не встановлено винність позивача у вчинені порушення, будь-які письмові докази на підтвердження порушення позивачем, який не визнавав себе винним у скоєнні правопорушення ; крім цього, письмові пояснення позивача, свідків при складанні протоколу про адміністративну відповідальність на окремому аркуші не відбиралися.

Постанови по своїй суті не дають можливості визначити суб»єкт правопорушення, оскільки зазначається і про громадянина ОСОБА_3 як фізичну особу і про голову ФГ «Оксана - Агро», як посадову особу, які притягуються до адміністративної відповідальності. Санкція статті передбачає різний розмір штрафу для фізичної особи і посадової особи. Сама ж постанова містить зазначення розміру як для фізичної особи так і для посадової особи.

Тому за відсутності визначеності щодо суб'єкта притягнення до адміністративної відповідальності, дають можливість стверджувати про протиправність та скасувати постанови, що є предметом розгляду в суді.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та визначені відповідно до них правовідносини, приймаючи до уваги той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суду відсутні, суд приходить до висновку, що задоволення позову в частині визнання протиправним і скасування рішення суб»єкта владних повноважень не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст.10-11,71,160-163,171-2 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування постанов № 596-ДК/0237По/08/01/-18 та № 596-ДК/0238По/08/01/-18 про накладення адміністративного стягнення від 12 вересня 2018 року - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Гайворонському, Голованівському, Благовіщенському районах ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області ОСОБА_5 від 12 вересня 2018 року №596-ДК/0237По/08/01/-18 про накладення адміністративного стягнення на голову ФГ «Оксана - Агро» ОСОБА_3 у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Гайворонському, Голованівському, Благовіщенському районах ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області ОСОБА_5 від 12 вересня 2018 року № 596-ДК/0238По/08/01/-18 про накладення адміністративного стягнення на голову ФГ «Оксана - Агро» ОСОБА_3 у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення Голованівського районного суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

(У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди - Голованівський районний суд Кіровоградської області).

Повний текст рішення складено 26 грудня 2018 року.

Суддя: Гут Ю. О.