Справа № 320/6450/18
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

27 грудня 2018 року м. Київ № 320/6450/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Василенко Г.Ю., розглянувши позовну заяву Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕСВАНДЕРХАВЕ-УКРАЇНА" про стягнення адміністративно-господарських санкцій.

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕСВАНДЕРХАВЕ-УКРАЇНА" про стягнення адміністративно-господарських санкцій.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 позовну заяву залишено без руху для надання доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, та встановлено десятиденний строк на усунення вказаних недоліків з дня отримання копії даної ухвали.

Позивачем на виконання вимог ухвали суду подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. В обґрунтування вказаної заяви, позивач зазначив, що Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів не є суб'єктом владних повноважень для якого Кодекс адміністративного судочинства України встановив тримісячний строк для звернення до суду. Також, позивач зазначив, що у Київському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів у період з 20.11.2017 по 12.06.2018 був повністю не укомплектований відділ правової та кадрової роботи через неможливість повноцінної оплати праці юриста.

Дослідивши заяву позивача та наявні матеріали адміністративної справи, суд зазначає наступне.

Суд не приймає твердження позивача про те, що Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів не є суб’єктом владних повноважень, у зв'язку з чим на нього не розповсюджується тримісячний строк звернення до суду, встановлений частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на наступне.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 20.05.2013 № 8 роз’яснено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до п. 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 № 129 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.04.2011 за № 528/19266, є бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Державною службою з питань інвалідів та ветеранів України.

Відповідно до покладених завдань Фонд, серед іншого, координує та контролює роботу територіальних відділень Фонду соціального захисту інвалідів, у тому числі щодо: збору сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів; облік зазначених сум адміністративно-господарських санкцій та пені і використання шляхом надання фінансової допомоги, цільової позики, дотацій на створення спеціальних робочих місць для працевлаштування інвалідів, забезпечення функціонування всеукраїнських, державних, міжрегіональних центрів професійної реабілітації інвалідів і державних центрів соціальної реабілітації дітей-інвалідів, фінансування заходів, спрямованих на фізкультурно-спортивну реабілітацію інвалідів, фінансування витрат на професійну підготовку, підвищення кваліфікації та перепідготовку інвалідів та інші заходи, визначені законом.

Частина 1 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» встановлює, що Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Цією є статтею визначено, що спори, які виникають із правовідносин за статтями 19 і 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або у судовому порядку.

Отже, враховуючи публічно-правовий характер цих відносин, такі справи розглядаються адміністративними судами.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа – переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір – спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв’язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суд зазначає, що термін «суб’єкт владних повноважень» у Кодексі адміністративного судочинства України вживається у значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадової чи службової особи, іншого суб’єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 ствтті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

За таких обставин, беручи до уваги вищевикладене, суд зазначає, що на позивача поширюються вимоги встановлені частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якими встановлено тримісячний строк звернення до суду, оскільки даний позов подано ним саме як суб’єктом владних повноважень, в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, при здійсненні публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Водночас, суд роз'яснює позивачу, що в тому разі, якщо б Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів не було б, в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єктом владних повноважень, то такий спір повинен би був розглядатись за правилами господарського судочинства.

Крім того, суд зазначає, що доводи позивача, стовно того, що у Київському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів у період з 20.11.2017 по 12.06.2018 був повністю неукомплектований відділ правової роботи, не можуть бути визнані поважними для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, оскільки вони жодним чином не підтверджені та не дають змоги встановити підстави для подачі до суду у встановлений законом строк лише певних позовів.

Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

При цьому необхідно враховувати, що практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду також не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення від 21.02.1986 справа «Стаббігс та інші проти Великобританії»).

У свою чергу, в ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 04.12.2018, суд звернув увагу позивача на необхідність подання суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, не зазначених позивачем у позовній заяв, однак жодних доказів Київським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, на виконання вимог ухвали, суду не надано.

Суд констатує, що будь-яких інших пояснень, жодних належних та допустимих доказів неможливості звернутись до суду за захистом порушеного права у строк, визначений чинним законодавством України, позивачем не надано.

Суд наголошує, що інститут строків в адміністративному процесі покликаний дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин та сприяти досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулювати учасників адміністративного процесу добросовісно користуватися своїми правами та виконувати обов'язки.

Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Беручи до уваги ту обставину, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про існування обставин, що об’єктивно перешкоджали йому звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а судом з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає поверненню.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до приписів частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 123, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, - повернути позивачеві.

2. Роз'яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п’ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.