Справа № 140/2505/18
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2505/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської про визнання неправомірними дій, визнання незаконними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач1, ОСОБА_1), ОСОБА_2 (далі - позивач2, ОСОБА_2.) звернулися з позовом до Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі - відповідач, Ковельське ОУ ПФУ) про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника, визнання незаконними та скасування рішень від 08.11.2018 №25 та №16 про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника, зобов'язання провести призначення та виплату пенсії по втраті годувальника відповідно до статей 29 та 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ з 31.10.2018 з підстав не здійснення перерахунку та виплати пенсії з моменту звернення із заявами про призначення пенсії, тобто з 31.10.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.10.2018 ОСОБА_1, яка отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ОСОБА_2, який отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інвалід дитинства за померлого батька, звернулися до відповідача із заявами про призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за померлого чоловіка та батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання, отриманого при виконанні службових обов'язків в період проходження військових зборів по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. Однак, листами від 15.11.2018 №10723/02-21-21 та №10724/02-21-21 Ковельське ОУ ПФУ відмовило у призначені пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у зв'язку з тим, що годувальник не відноситься до кола осіб, які підпадають під дію Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивачі вважають, що відмова відповідача у призначенні їм пенсії по втраті годувальника порушує їхні конституційні права, свободи та інтереси та є протиправною, оскільки їхній чоловік та батько прирівнюється до військовослужбовців, оскільки був призваний на спеціальні збори для участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та в подальшому визнаний інвалідом внаслідок захворювання при виконанні обов'язків військової служби під час ліквідації аварії на ЧАЕС, а відтак вони мають право на призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до статей 29 та 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Крім того, зазначають, що ОСОБА_1 призначена пенсія зі зниженням пенсійного віку як члену сім'ї загиблого військовослужбовця.

З наведених підстав просять позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні відповідно до пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (а.с.1).

В поданому до суду відзиві від 28.12.2018 №12269/06-14 (а.с.44-46) відповідач позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не визнав та просить відмовити в їх задоволенні з тих мотивів, що Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не поширюється на осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС як військовозобов'язані, призвані на військові збори і стали інвалідами внаслідок захворювання, отриманого під час виконання службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та членів їх сімей, а тому у позивачів відсутнє право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Крім того, зазначає про неможливість розгляду позовних вимог різних позивачів в межах одного судового провадження.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, є вдовою, а ОСОБА_2 - сином померлого учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідченням серії НОМЕР_5 від 21.07.2014, посвідченням НОМЕР_6 від 18.09.2017, посвідченням серії НОМЕР_4 від 28.02.2008 та вкладками до нього (а.с.16-17, 27).

Позивач ОСОБА_1 має вік більше 55 років та отримує пенсію за віком відповідно до абзацу 6 пункту 3 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як член сім'ї загиблого військовослужбовця, що підтверджується протоколом про призначення пенсії (рішення №25) та пенсійним посвідченням НОМЕР_7 від 30.05.2018 (а.с.24,15), перебувала з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з 14.07.1987 по день його смерті, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_8 від 14.07.1987 (а.с.31). Після смерті чоловіка повторний шлюб не брала.

Позивач ОСОБА_2 є інвалідом І групи з дитинства по захворюванню внаслідок впливу аварії на ЧАЕС, отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №745059 від 15.03.2017, пенсійним посвідченням НОМЕР_10 від 05.04.2017, посвідченням серії НОМЕР_4 від 28.02.2008 та вкладками до нього (а.с.14-15,17). ОСОБА_2 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 від 28.03.1990 (а.с.31).

31.10.2018 позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до відповідача із заявами про перехід на пенсію по втраті годувальника відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с.51, 53).

08.11.2018 Ковельське ОУ ПФУ прийняло рішення №25 та №16 про відмову у переведені на пенсію по втраті годувальника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно у зв'язку з відсутністю права на таку пенсію (а.с.20, 23).

Про прийняті рішення від 08.11.2018 №25 та №16 відповідач повідомив позивачів листами від 15.11.2018 №10724/02-21-21 та №10273/02-21-21 (а.с.18-19,21-22), у яких зазначив, що для поширення дії Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС як військовозобов'язані, призвані на військові збори і стали інвалідами внаслідок захворювання, отриманого під час виконання службових обов'язків по ліквідації наслідків на ЧАЕС, та членів їх сімей немає підстав, а відтак оскільки позивачі не належать до кола осіб, які мають право на призначення пенсії згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», управлінням відмовлено у призначені пенсії по втраті годувальника відповідно до статей 29 та 30 цього Закону.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статтями 1-2 та 3 якого визначено коло осіб, які мають право на призначення пенсії за цим Законом.

Так, згідно зі статтею 6 вказаного Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» сім'ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії в разі втрати годувальника сім'ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім'ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім'ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Згідно з частинами першою-другою статті 30 цього ж Закону право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Частиною четвертою статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов'язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», або якщо вони є особами з інвалідністю. Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім'ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Таким чином обов'язковими умовами для визнання за членами сім`ї померлого права на пенсію в разі втрати годувальника є не тільки наявність права померлого на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а й те, що ці члени сім`ї мають бути непрацездатними та перебувати на утриманні померлого, або доходи померлого були для них єдиним джерелом засобів до існування.

Так, як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалось вище, відповідач, приймаючи рішення про відмову позивачам переведенні та виплаті пенсії відповідно до статей 29, 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» посилався на те, що їхній померлий чоловік та батько не був військовослужбовцем та не належав до кола осіб, які мали право на призначення пенсії згідно із зазначеним законом. При цьому, суд звертає увагу, що відповідач не заперечує той факт, що позивачі є непрацездатними особами.

Разом з тим, як встановлено судом, постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.11.2017, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2018, у справі №159/3857/17 за позовом ОСОБА_1 до Ковельського ОУ ПФУ про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, позов задоволено, визнано протиправними дії Ковельського ОУ ПФУ, що полягають у відмові ОСОБА_1 у призначенні останній пенсії за віком після досягнення 50 - ти річного віку як дружині військовослужбовця, який загинув (помер) при виконанні обов'язків військової служби з тієї підстави, що чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не належить до категорії осіб, які загинули при виконанні службових обов'язків, та не мав статусу військовослужбовця і не належав до осіб, на яких поширюються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановлені Законом України для військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей, як про це зазначено Ковельським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України у листі №11 754/02 - 21 - 22 від 06.09.17 р., адресованому ОСОБА_1 на заяву останньої від 22.08.17 р. Рішення комісії для розгляду питань, пов'язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення №43 від 30.08.17 р. Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, скасовано як незаконне. Зобов'язано Ковельське ОУ ПФУ призначити з 22.08.17 р. та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до абзацу 6 пункту 3 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Абзацом 6 пункту 3 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на момент призначення ОСОБА_1 пенсії) передбачено, що тимчасово, до прийняття відповідного закону: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов'язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов'язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов'язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, інваліда війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов'язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, інваліда війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого та сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов'язаних, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

Таким чином, ОСОБА_1 призначено дострокову пенсію, як дружині військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.11.2017 у справі №159/3857/17 встановлено наявність у ОСОБА_1 права на призначення дострокової пенсії, як члену сім'ї загиблого військовослужбовця, тому факт належності померлого ОСОБА_2 до військовослужбовців є доведеним і доказуванню не підлягає, в зв'язку з чим протилежні доводи відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги.

Водночас, як свідчать матеріали справи, на виконання вказаної постанови суду Ковельським ОУ ПФУ призначено ОСОБА_1 пенсію за віком як члену сім'ї загиблого військовослужбовця відповідно до абзацу 6 пункту 3 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується протоколом про призначення пенсії (рішення №25) (а.с.24).

Крім того, з листа Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 05.10.2018 №8019/02-60-39 слідує, що за наявними документами ОСОБА_1 має право на призначення пенсії в разі втрати годувальника згідно пункту «г» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» - особи, які мають право на пенсію нарівні з військовослужбовцями строкової служби та членами їх сімей (а.с.26).

З врахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність у позивачів, які є непрацездатними членами сім'ї загиблого військовослужбовця, права на призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до статей 29, 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а відтак відмова відповідача у призначені такої пенсії є протиправною.

Згідно із частиною третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що оскільки позивачі є непрацездатними членами сім'ї загиблого військовослужбовця, а дії відповідача щодо відмови у переведені їх на пенсію по втраті годувальника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 викладені в формі прийнятих рішень від 08.11.2018 №25 та №16 відповідно, тому такі рішення є протиправними.

Суд вважає, що оскільки позовні вимоги позивачів є взаємопов'язаними, тому належним та ефективним способом захисту порушеного права позивачів є прийняття судом рішення про визнання протиправними та скасування рішень Ковельського ОУ ПФУ від 08.11.2018 №25 та №16 про відмову у переведені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на пенсію по втраті годувальника відповідно до статей 29, 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зобов'язання відповідача перевести ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на пенсію по втраті годувальника відповідно до статей 29, 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та здійснити її нарахування і виплату (з урахуванням виплачених сум) з моменту звернення із заявами про призначення такої пенсії, а саме з 31.10.2018.

Відтак, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що взаємопов'язані позовні вимоги позивачів підлягають до задоволення.

При цьому, суд не бере до уваги твердження відповідача про неможливість розгляду позовних вимог позивачів в одному провадженні, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дружиною та сином загиблого військовослужбовця, їхні позовні вимоги пов'язані між собою підставою виникнення, а також обґрунтовуються та підтверджуються одними і тими ж доказами.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання даного позову ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., ОСОБА_2 судовий збір не сплачувався у зв'язку з наявністю в нього пільг щодо сплати судового збору, передбачених статтею 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI.

Отже, на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 704,80 грн., сплачений згідно з квитанцією від 29.11.2018 №0.0..1 (а.с.2).

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 08 листопада 2018 року №25 та №16 про відмову у переведені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно на пенсію по втраті годувальника відповідно до статей 29, 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов'язати Ковельське об'єднане управління Пенсійного фонду України (45000, Волинська область, місто Ковель, вулиця Незалежності, будинок 101, ідентифікаційний код юридичної особи 37788984) перевести ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на пенсію по втраті годувальника відповідно до статей 29, 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та здійснити її нарахування і виплату (з урахуванням виплачених сум) з 31 жовтня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (45000, Волинська область, місто Ковель, вулиця Незалежності, будинок 101, ідентифікаційний код юридичної особи 37788984) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій