Справа № 500/7605/18
Суддя: Адамов А. С.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/7605/18
Провадження № 2-а/500/172/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року 15год. 30хв.

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Адамова А.С.,

за участю секретаря Нікітіної Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Березанського відділення поліції Очаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області капрала поліції ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень та закриття справ про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

05.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серії ДПО18 №537233 від 24.10.2018р. по справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП у відношенні нього та вказану справу закрити за відсутністю складу правопорушення; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №537234 від 24.10.2018р. по справі про адміністративне правопорушення за ч. 6 ст. 121 КУпАП у відношенні нього, а зазначену справу закрити за відсутністю складу правопорушення.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 24.10.2018 року поліцейським СРНН Березанського відділення поліції Очаківського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області капралом поліції Петрук відносно нього було винесено дві постанови про накладення адміністративних стягнень у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 537233 (Постанова № 1) та серії ДПО18 № 537234 (Постанова № 2). Відповідно до винесених постанов, він визнаний винним у здійсненні правопорушень, передбачених ч. 5 та ч. 6 ст. 121 КУпАП України. Так, в Постанові № 1зазначено, що «водій керуючи т/з OPEL VECTRA А д/н НОМЕР_1 не пристебнутий ременем пасивної безпеки чим порушив п.2.3 (в) ПДР України». А в Постанові №2 зазначено - «водій керував т/з OPEL VECTRA А д/н НОМЕР_1 в темну пору доби з недостатньо освітленим державним номерним знаком, чим порушив п. 2.9 (в), 30.2 ПДР України». Вважає вказані постанови необґрунтованими та винесеними із порушенням норм процесуального права. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, не було ознайомлення його з правами та не надано можливості скористатися правами відповідно до ст. 268 КУпАП, надати свої пояснення, скористатися правовою допомогою. На справді, він 24.10.2018 року після 03 год. прямував по вулиці Одеська в селі Красне на автомобілі НОМЕР_2. У дзеркало заднього виду він побачив червоні проблискові вогні, після чого він зупинив автомобіль відповідно до ПДР. До нього підійшов поліцейський та почав вимагати надати посвідчення водія. Він попрохав поліцейського пояснити причину зупинки. Поліцейський відповів, що на його автомобілі не підсвічується державний номерний знак та знову наказав надати документи водія. Після перевірки всіх документів, які він надав відповідно до вимог ПДР та перевірки підсвічування державного номерного знаку (яке було в працездатному стані), йому було сказано, що це підсвічування номера недостатнє та буде складена постанова про притягнення його до відповідальності. Під час складання Постанови № 2 поліцейському неодноразово заявлялось про категоричну незгоду із вчиненням інкримінованого йому правопорушення та про намір його оскарження. Однак, всупереч його заявам, замість складання передбаченого чинним законодавством протоколу, відповідачем була винесена постанова № 2 без зазначення жодного доказу вчинення ним інкримінованого правопорушення. Про отримання Постанови № 2 він розписався. 27.10.2018 року він отримав поштовим звязком Постанову № 1, з якої дізнався, що його притягнуто до адміністративної відповідальності ще й за ч. 5 ст. 121 КУпАП. Про Постанову № 1 він не знав, так як справа про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, не розглядалась в його присутності. Постанова №1 винесена за його відсутністю, в постанові відсутній його підпис. Оскаржувані постанови не містять посилань на докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП. Також, позивач зазначив, що постанови не відповідають вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015р. №1395, оскільки постанови написані нерозбірливим почерком, не вказані імя, по батькові поліцейського, неправильно вказано його по батькові. Позивач вважає, що були такі порушення при винесенні постанови відносно нього, як: незаконна зупинка його транспортного засобу; не доведеність порушення ним ПДР; відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобілю; позбавлення його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП; порушення відповідачем вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме вимог ст.ст.278,279 КУпАП. Законодавством не передбачено відповідальності у вигляді штрафу за недостатнє освітлення номерного знаку. Крім того, висновок про погане освітлення зроблено в той час, коли відповідач не міг фізично це бачити, так як світло фар поліцейського автомобіля освітлювало номер позивача.

Позивач у судове засідання 26.12.2018р. не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити та наголосив, що правопорушення, про які йдеться у постановах він не вчиняв.

Відповідач, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань та пояснень не надав, відзив на позов до суду не направив.

В судове засідання представник третьої особи Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань та пояснень не надав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що постановою серії ДПО18 №537233 від 24.10.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеною поліцейським СРПП Березанського ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області капралом поліції ОСОБА_2, за порушення п.п. 2.3 в ПДР України на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 51 грн.

У вказаній постанові зазначено, що водій ОСОБА_1, 24.10.2018р. о 03:10 год. в с.Красне по вул. Одеська, керував транспортним засобом OPEL VECTRA А д/н НОМЕР_1 з непристебнутий ременем пасивної безпеки, чим порушив п.2.3 (в) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Також, постановою серії ДПО18 №537234 від 24.10.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеною поліцейським СРПП Березанського ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області капралом поліції ОСОБА_2, за порушення п.п. 2.9 в, п. 30.2 ПДР України на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

У вказаній постанові зазначено, що водій ОСОБА_1, 24.10.2018р. о 03:10 год. в с.Красне по вул. Одеська, керував транспортним засобом OPEL VECTRA А д/н НОМЕР_1 у темну пору доби з недостатньо освітленим державним номерним знаком, чим порушив п.2.9 (в), 30.2 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Не погоджуючись з правомірністю вказаних постанов, позивач звернувся до суду, посилаючись на їх протиправність.

Суд погоджується з правовою позицією позивача з огляду на її обґрунтованість.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність тощо.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 1995 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 2.3 в ПДР України Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами), для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Відповідно до ч. 6 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, -тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 2.9 в ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до п.30.2 ПДР України, забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими.

З огляду на усталену прецедентну практику Європейського суду з прав людини (справи "Гурепка проти України" ("Gurepka v. Ukrainе", 06.09.2005, no. 61406/00), "Гурепка проти України (№ 2)" "Gurepka v. Ukraine (no. 2)", 08.04.2010, no. 38789/04), "Лучанінова проти України" ("Luchaninova v. Ukraine", 09.06.2011, no. 16347/02), "Вєренцов проти України" ("Vyerentsov v. Ukraine",11.04.2013, no. 20372/11) та інші), який тлумачить поняття "кримінальний" автономно, тобто незалежно від національної термінології, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, національні органи влади мають дотримуватися закріплених у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантій: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя; допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Для встановлення "обґрунтованості висунутого обвинувачення" у справі мають міститися достатньо переконливі, чіткі і узгоджені між собою докази, які в сукупності доводять винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно з принципом доведеності вини "поза розумним сумнівом".

Суд звертає увагу, що сама по собі постанова про притягнення особи до відповідальності не може без підтвердження іншими доказами свідчити про встановлення факту порушення позивачем ПДР. У даному випадку для підтвердження порушення позивачем ПДР відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події в підтвердження факту ненадання водієм сигналу світловими покажчиками повороту відповідного напрямку при зміні напрямку руху.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі №338/1/17, № рішення 73700340.

Однак належний відеозапис, у якому було б зафіксовано порушення позивачем вимог ПДР, поліцейським суду не надано.

Будь-які інші докази вчинення притягуваним інкримінованого адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні. Сам позивач заперечує факт вчинення ним інкримінованих оскаржуваними постановами правопорушення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Що стосується притягнення позивача до відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП, то суд звертає увагу, що вказаною нормою передбачена відповідальність за неосвітлений номерний знак, в той час як відповідач в оскарженій постанові зазначив про недостатньо освітлений номерний знак.

Відповідно до ст. 125 КУпАП, інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121 - 128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, - тягнуть за собою попередження.

Водночас статті 121-128, частини перша і друга статті 129, статті 139 і 140 КУпАП не містять положень про встановлення відповідальності за таке порушення ПДР як недостатньо освітлений номерний знак.

З вказаного можна зробити висновок, що дії позивача, та викладена у самій постанові фабула, не свідчить про те, що ОСОБА_1 вчинив будь-яке правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч.6 ст.121 КУпАП та передбачає застосування штрафу, що виключає правомірність оскарженої постанови серії ДПО18 №537234 від 24.10.2018 року. А дії, що підпадають під ст.125 КУпАП, тягнуть за собою лише попередження без оформлення відповідної постанови.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5, ч. 6 ст.121 КУпАП, а отже й безпідставність складення відповідачем оскарженої постанови.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивача притягнуто за два адміністративні правопорушення, що були ним вчинені 24.10.2018р. о 03:10, та щодо кожного складено окрему постанову, в той час як розглянуті вони були одночасно, однак при цьому відповідачем не взято до уваги положення статті 36 КУпАП.

Стаття 36 КУпАП передбачає, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

При цьому, щодо тверджень позивача про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення, суд звертає увагу, що за змістом ч.ч.2,5 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Отже, враховуючи викладені у ст.258 КУпАП положення, з огляду на те, що позивача було притягнуто за вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції у сфері забезпечення дорожнього руху, протокол про адміністративне правопорушення у даному випадку не складається.

Аналогічні положення містяться у п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 р. №1395.

Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст.258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП (ч.4).

Таким чином, співробітник патрульної поліції має право виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення.

Наведене також узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №760/2846/17.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладені вище обставини, суд приходить до висновку про невідповідність оскаржуваної постанови відповідача критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України та наявність підстав для задоволення позову про її скасування.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак відповідач, незважаючи на покладення на нього статтею 77 КАС України обовязку щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не виконав його та не надав належних та допустимих доказів в підтвердження правомірності оскарженого рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 241-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Чкалова, 36, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Березанського відділення поліції Очаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області капрала поліції ОСОБА_2 (57401, Миколаївська область, смт. Березанка, вул. Центральна, 43), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень та закриття справ про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Скасувати постанову серії ДПО18 №537233 від 24.10.2018 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 121 КУпАП у виді штрафу розміром 51 грн., та справу про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст.121 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

Скасувати постанову серії ДПО18 №537234 від 24.10.2018 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 6 ст. 121 КУпАП у виді штрафу розміром 340 грн., та справу про адміністративне правопорушення за ч. 6 ст. 121 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: А.С. Адамов