Справа № 826/11415/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року м. Київ № 826/11415/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Чудак О.М., суддів Пащенка К.С., Шейко Т.І., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Сервіс» до Національного банку України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест-Сервіс» (ТОВ «Інвест-Сервіс») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національного банку України про:

- визнання бездіяльності щодо неприйняття рішення стосовно поданих клопотань Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива») про продовження строку користування кредитами та невнесення змін до кредитних договорів: від 12 листопада 2014 року №248/11-14/кт; від 06 листопада 2014 року №247/11-14/кт; від 08 жовтня 2014 року №221/10-14/кт; від 19 вересня 2014 року №213/09-14/кт; від 20 червня 2014 року №171/06-14/кт; від 27 травня 2014 року №154/06-14/кт; від 21 березня 2014 року №18; від 06 травня 2014 року №38; від 29 грудня 2009 року №61/09; від 14 серпня 2008 року №38/08-08/СТ; від 21 травня 2008 року №16/05-08/СТ; від 23 жовтня 2008 року №52; від 04 червня 2014 року №12/09/6; від 13 травня 2014 року №12/09/5; від 23 лютого 2009 року №12/09/3; від 20 лютого 2009 року №12/09/2, - протиправною;

- визнання протиправною та скасування постанови Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року №408 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року адміністративний позов ТОВ «Інвест-Сервіс» задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року скасовано, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року залишено в силі.

Постановою Верховного Суду від 31 липня 2018 року скасовано вказані рішення, провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Національного банку України щодо неприйняття рішення стосовно поданих клопотань про продовження строку користування кредитами та невнесення змін до кредитних договорів закрито, роз'яснено право звернення із цими позовними вимогами до суду господарської юрисдикції, а в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року №408 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних» передано на розгляд до суду першої інстанції - Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2018 року визнано поважними причини пропуску ТОВ «Інвест-Сервіс» строку звернення до суду та поновлено позивачу такий строк.

07 грудня 2018 року ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

В судовому засіданні 12 грудня 2018 року, зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотаннями представників учасників справи, на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Так, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Правління Національного банку України від 25 грудня 2014 року №858/БТ (т. 2 а.с. 85), за наслідками розгляду пояснювальної записки Генерального департаменту банківського нагляду, а також інформації, викладеної в доповідній записці Департаменту предуційного нагляду Генерального департаменту банківського нагляду від 25 грудня 2014 року №В/47-108/73236, яка складена за результатами безвиїзного банківського нагляду за діяльністю банку, ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» віднесено до категорії проблемних.

В подальшому, постановою Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року №407/БТ задоволено вимоги Національного банку України, як кредитора, з метою покриття заборгованості за тендерними кредитами, наданими ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», шляхом набуття у власність державних облігацій України, які були предметом застави за кредитними договорами, а саме: здійснено переведення у власність Національного банку України державних облігацій UА в кількості 821395 шт., UА в кількості 1021733 шт., UА в кількості 100695 шт., UА в кількості 200000 шт., UА в кількості 42395 шт.

Одночасно, 23 червня 2015 року, зважаючи на неприведення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» своєї діяльності у відповідність до вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, допущення банком грубого порушення законодавства у сфері готівкового обігу, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, невиконання ним протягом 10 робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов'язань та беручи до уваги нездійснення власниками істотної участі своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», Правлінням Національного банку України прийнято оскаржувану постанову №408 (т. 1 а.с. 24-25) «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних».

Водночас, слід відмітити, що позивач не оскаржує вказані постанови відповідача від 25 грудня 2014 року №858/БТ та від 23 червня 2015 року №407/БТ, тобто предметом розгляду в межах даної адміністративної справи є виключно постанова Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року №408 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних», у зв'язку з чим дослідженню підлягає лише оскаржувана постанова та, відповідно, підстави її прийняття.

Так, вирішуючи даний спір колегія суддів виходить з наступного.

Щодо відсутності порушеного права позивача та адміністративно-процесуальної дієздатності у нього на оскарження спірної постанови, суд зауважує, що Верховний Суд у постанові від 31 липня 2018 року у даній справі, виходячи з принципу верховенства права та практики Європейського суду з прав людини, зважаючи на належність позивачу 100% акцій у ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», дійшов висновку про наявність у позивача права звернення до суду із вимогами про протиправність постанови у зв'язку із втручанням органів державної влади в особі Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у його права, зокрема, право власності, яке закріплено статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В свою чергу, частинами першою та другою статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, передбачає, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб'єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб'єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб'єкта, визначених законом.

Отже, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб'єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб'єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Поряд з цим, з приводу тверджень Національного банку України про те, що виключно він має повноваження (дискреційні повноваження) на застосування заходів впливу у разі порушення банками чинного законодавства та недопустимість втручання суду у такі повноваження, суд зазначає наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналогічне по своїй суті поняття дискреційних повноважень міститься у пункті 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 квітня 2017 року №1395/5, а саме - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

При цьому, межі дискреційних повноважень суб'єкта владних повноважень висвітлені у науковому висновку Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (https://supreme.court.gov.ua/supreme/pro_sud/naukovi_visnovki/nauk_visnovok_01_03_2018).

Так, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Згідно з частиною першою статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у редакції, чинній на момент прийняття спірної постанови, Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі: 1) неприведення банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, після віднесення його до категорії проблемних, але не пізніше ніж через 180 днів з дня визнання його проблемним; 2) зменшення розміру регулятивного капіталу або нормативів капіталу банку до однієї третини від мінімального рівня, встановленого законом та/або нормативно-правовими актами Національного банку України; 3) невиконання банком протягом 10 робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами; 4) одноразове грубе або систематичне порушення банком законодавства у сфері готівкового обігу, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

Разом з тим, відповідно до пункту 13.1 розділу II Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 серпня 2012 року №346 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 вересня 2012 року за №1590/21902, Національний банк України приймає рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі наявності хоча б однієї з підстав, передбачених банківським законодавством.

Отже, як слідує з вимог статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» прийняття постанови про віднесення банку до категорії неплатоспроможних за певних умов є обов'язком, а не правом Національного банку України, що виключає можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів юридично допустимих рішень, яке він вважає найкращим за даних обставин.

За таких умов, суд вважає помилковим посилання Національного банку України на те, що прийняття ним рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних є виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями) Національного банку України, а втручання суду в таку діяльність є формою узурпації влади, так як у разі скасування оскаржуваного рішення, суд втрутиться у дискреційні повноваження Національного банку України, та вийде за межі завдань адміністративного судочинства

З приводу тверджень Національного банку України, безвідносно до прийняття ним конкретних рішень, про те, що виключно він має повноваження (дискреційні повноваження) на застосування заходів впливу у разі порушення банками чинного законодавства та недопустимість втручання суду у такі повноваження, суд зауважує наступне.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Водночас, критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень, відповідно до вказаного наукового висновку, є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені КАС України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об'єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Таким чином, навіть у випадку здійснення суб'єктом владних повноважень дискреційних повноважень, їх результат, зокрема, відповідна постанова, у разі виникнення публічно-правого спору, підлягає судовому контролю за наведеними у частині другій статті 2 КАС України критеріями.

Аналізуючи ж доводи сторін по суті спору, а також наявні в матеріалах справи докази, дотримуючись вимог частини п'ятої статті 353 КАС України, суд виходить з наступного.

Зі змісту оскаржуваної постанови видно, що підставами її прийняття є (1) неприведення банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, після віднесення його до категорії проблемних, (2) одноразове грубе порушення банком законодавства у сфері готівкового обігу, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та (3) невиконання банком протягом 10 робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

Таким чином, у зв'язку з прийняттям, в силу вимог частини першої статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність», оскаржуваної постанови саме з наведених підстав, остання підлягає дослідженню саме в цих межах. Проте, виходячи, зокрема, з принципу обґрунтованості рішення та вимог статті 242 КАС України, суд вважає за необхідне дослідити та оцінити всі наведені у оскаржуваній постанові підстави її прийняття.

Так, з приводу неприведення своєї діяльності у відповідність до вимог законодавства, погіршення його фінансового стану, а саме: збільшення станом на 11 червня 2015 року порівняно з 21 грудня 2014 року незбалансованості за строками погашення активів та пасивів у періоді до 31 дня з «-» 684 млн. грн. (або 3,8%) до «-» 1701 млн. грн. (або 8,9%), що свідчить про значний дефіцит ліквідності банку; залишок коштів на кореспондентському рахунку банку в Національному банку України станом на 16 червня 2015 року становить 48 млн. грн. (або 0,3% від зобов'язань), про що вказано у пояснювальній записці Департаменту банківського нагляду від 18 червня 2015 року (т. 2 а.с. 94-97), що продубльовано у спірній постанові, - то необхідно зазначити таке.

Згідно з пунктом 1.1 Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 19 березня 2003 року №124 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 07 травня 2003 року за №353/7674 (Правила), чинних на момент прийняття оскаржуваної постанови, Правила організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, розроблено згідно з вимогами Законів України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність», «Про державну статистику» з метою отримання відповідних даних від територіальних управлінь і установ Національного банку України, банків України та філій іноземних банків в Україні (далі - банки), інших фінансових установ, національного оператора поштового зв'язку України, яким надано генеральну ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій, та підприємств (що мають рахунки в іноземних банках), для складання грошової і банківської статистики, статистики платіжного балансу і з міжнародної інвестиційної позиції, та для забезпечення виконання Національним банком України регулятивних та наглядових функцій відповідно до законодавства України.

Як встановлено судом, збалансованість за строками до 31 дня відображається лише у формі статистичної звітності, яка подається до Національного банку України, у зв'язку з чим суд вважає, що такий показник носить виключно ознайомлюючий та рекомендаційний характер і не може вважатись належним показником невжиття банком достатніх заходів для приведення своєї діяльності у відповідність до вимог законодавства та, як наслідок, бути підставою, у розумінні статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність», для прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

При цьому, відповідачем, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України, не надано доказів чи посилання на законодавчий акт, яким визначаються нормативні значення показників незбалансованості за строками погашення активів та пасивів.

Також суд зауважує, що в законодавстві відсутні вимоги щодо розміру залишку коштів на кореспондентському рахунку банку як співвідношення до зобов'язань.

Суд також вважає обґрунтованим твердження позивача, що у зв'язку з виконанням зобов'язань банком перед клієнтами, залишок коштів на кореспондентському рахунку може періодично змінюватись, з огляду на що є безпідставним визначення ліквідності виходячи із розміру залишку на кореспондентському рахунку станом на конкретну дату, без встановлення середнього показника ліквідності за певний період.

Крім того, суд вважає обґрунтованим посилання представника позивача на те, що Національним банком України не надано доказів та пояснень щодо юридично допустимих меж вказаних показників банківської діяльності, які зазначені в оскаржуваній постанові, а отже, не доведено, що вони є нормативно закріпленими, у зв'язку з чим відсутня свобода розсуду органу при обранні юридично допустимих рішень, що не дає підстав відповідачу застосувати дискрецію при визначенні ризиковості діяльності, окрім передбачених нормативно.

При цьому, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України, відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо надходження до Національного банку України численних скарг клієнтів банку про невиконання ним своїх зобов'язань (протягом 2015 року надійшло 442 звернення).

За вказаних обставин, оскаржуваним рішення, всупереч вимогам частини другої статті 2 КАС України, зокрема, необґрунтовано, визначено неприведення ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, після віднесення його до категорії проблемних.

З приводу невиконання ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» зобов'язань перед Національним банком України за кредитами рефінансування, а саме, що заборгованість банку за кредитами рефінансування станом на 16 червня 2015 року становить 1977,8 млн. грн., або 13,1 відсотка від його зобов'язань, строк погашення якої настав понад 10 робочих днів тому, то варто вказати наступне.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року у справі №826/18784/15, залишеною без змін ухвалю Вищого адміністративного суду України від 12 липня 2016 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 грудня 2015 року про відмову в задоволенні адміністративного позову скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким адміністративний позов ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» Кашути Дмитра Євгенійовича до Національного банку України, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Прокуратура міста Києва про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано незаконною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року №407/БТ. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому, у вказаній постанові встановлено, що: «…Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, між ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» (Позичальник), з однієї сторони та Національним банком України (Кредитор), з іншого боку укладено ряд кредитних договорів та договорів застави державних облігацій України: Кредитний договір від 12 листопада 2014 року №248/11-14/кт, (надалі - Кредитний договір 1); Договір застави державних облігацій України від 12 листопада 2014 року №248/11- 14/ДОУ (надалі за текстом - Договір застави 1); Кредитний договір від 06 листопада 2014 року №247/11-14/кт (надалі - Кредитний договір 2); Договір застави державних облігацій України від 06 листопада 2014 року №247/11-14/ДОУ (надалі - Договір застави 2); Кредитний договір від 08 жовтня 2014 року №221/10-14/кт (надалі - Кредитний договір 3); Договір застави державних облігацій України від 08 жовтня 2014 року №221/10-14/ДОУ (надалі - Договір застави 3); Кредитний договір від 19 вересня 2014 року №213/09-14/кт (надалі - Кредитний договір 4); Договір застави державних облігацій України від 19 вересня 2014 року №221/10- 14/ДОУ (надалі - Договір застави 4); Кредитний договір від 20 червня 2014 року №171/06-14/кт (надалі - Кредитний договір 5); Договір застави державних облігацій України від 20 червня 2014 року №171/06-14/ДОУ (надалі - Договір застави 5); Кредитний договір від 27 травня 2014 року №154/06-14/кт (надалі - Кредитний договір 6); Договір застави державних облігацій України від 27 травня 2014 року №154/05-14/ДОУ (надалі за текстом - Договір застави 6)…

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, листами вих. №358 від 21 листопада 2014 року, вих. №395 від 16 грудня 2014 року, вих. №404 від 22 грудня 2014 року позивач звертався до Національно банку України щодо внесення змін до Кредитних договорів та щодо незастосування штрафних санкцій та інших заходів впливу за простроченою заборгованістю.

Відповідно до пункту 3 постанови Правління Національного банку України №363 від 09 червня 2015 року - штрафні санкції за невиконання умов договору під час розгляду Національним банком України клопотання та документів про зміну умов кредитного договору та/або договору репо не нараховуються, а нараховані підлягають списанню…

Проте, Національним банком України не вчинено жодних дій щодо невнесення змін до Кредитних договорів, а вищезазначені листи залишені поза увагою відповідача без належного реагування, що в свою чергу свідчить про протиправність дій відповідача щодо нарахування штрафних санкцій.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що прийняття Національним банком України постанови №407/БТ від 23 червня 2015 року та здійснення переведення у власність цінних паперів на підставі розпорядження №40-04/30-др/БТ від 23 червня 2015 року здійснено всупереч чинному законодавству при підході до визначення справедливої вартості та надало можливість відповідачу набути у власність майно за заниженою вартістю, оскільки не сформовано заявки покупців державних цінних паперів, у зв'язку з нездійсненням процедури продажу, що призвело до збільшення витрат позивача.».

Відповідно до частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, в межах адміністративної справи №826/18784/15 встановлено, що відповідач, незважаючи на передбачений законодавством обов'язок продовження терміну дії користування кредитними коштами та виконання ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» всіх заходів щодо внесення змін до кредитних договорів в частині продовження терміну повернення банком кредитних коштів, створив передумови для віднесення банку до категорії неплатоспроможних, що і стало однією з підстав для прийняття спірної постанови (невиконання банком протягом 10 робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами).

Інакше кажучи, Національний банк України послуговувався інформацією, яка не відповідала дійсності через порушення, допущені ним самим при прийнятті постанови Національного банку України від 23 червня 2015 року №407/БТ, як це встановлено в межах розгляду справи №826/18784/15, тобто, Національний банк України, на підставі інформації, що не відповідала дійсності та була результатом його ж протиправних дій та рішень, прийняв оскаржувану постанову №408.

Крім того, оскаржувана постанова не містить будь-яких тверджень щодо наявності у ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» будь-якої іншої простроченої заборгованості, яка тривала 10 робочих днів поспіль та становила 10 і більше відсотків зобов'язань банку.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про недоведеність факту невиконання ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» протягом 10 робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

З приводу одноразового грубого порушення банком законодавства у сфері готівкового обігу, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, яке зафіксоване за результатами перевірки операційної каси банку станом на 16 червня 2015 року, проведеної відповідно до розпорядження Національного банку України від 15 червня 2015 року №281-р, а саме: порушення банком пункту 1.3 розділу IV та додатка 16 Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року №174 (Інструкція №174), у частині відсутності на касових документах підписів касира та отримувача коштів, а також порушення пункту 4.2 глави 4, глави 8 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (із змінами), у частині неправомірності відображення в бухгалтерському обліку касових операцій на підставі документів, які оформлені з порушенням вимог Інструкції №174, то слід навести таке.

З оскаржуваної постанови вбачається, що відповідно до довідки про результати позапланової інспекційної перевірки операційної каси ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» встановлено, що згідно з даними регістрів аналітичного обліку за балансовим рахунком 1001 «Банкноти та монети в касі банку», наданих під час перевірки, в операційній касі банку станом на 16 червня 2015 року була готівка в сумі 194,3 млн. грн., що підтверджувалося даними статистичної звітності банку за формою № 1Д «Баланс банку» та даними оборотно-сальдової відомості (зведеної) за рахунками у валюті за 16 червня 2015 року. За результатами перевірки встановлено, що в грошовому сховищі ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» на 09:20 16 червня 2015 року сума готівки становила 6,97 млн. грн. За даними оборотно-сальдової відомості банку та касових журналів по видатках станом на 10.25 16 червня 2015 року з початку операційного дня з каси банку видано готівку в сумі 187,3 млн. грн. Усі касові документи (прибутково-видаткові касові ордери) на зазначену суму оформлені з порушенням вимог Інструкції №174, а саме, немає підписів касира та отримувача коштів, що також свідчить про неправомірність здійснення операцій з видачі готівки з каси банку та відображення їх в бухгалтерському обліку.

Як встановлено судом, з метою здійснення цінних відправлень, в тому числі пересилань грошових коштів, ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» користувалось послугами Державної фельд'єгерської служби України.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1105 «Деякі питання надання платних послуг Державною фельд'єгерською службою», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надання платних послуг Державною фельд'єгерською службою здійснюється на підставі укладених із юридичними особами договорів.

Так, з матеріалів справи (т. 1 а.с. 117-121) видно, що 14 травня 2013 року між ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» та Головним управлінням Державної фельд'єгерської служби України укладено договір №21-13/к, відповідно до статті 1 якого виконавець (Головне управління Державної фельд'єгерської служби України) організовує і забезпечує доставку цінних відправлень замовника (ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива») на умовах, вказаних нижче. Конфіденційність і збереження доставки гарантується виконавцем.

Згідно з пунктом 3.3 вказаного договору, на відправлення, які передаються виконавцю, замовник виписує три примірники реєстру встановленої форми. Перший та другий примірники реєстру подаються разом з відправленнями виконавцю, а третій з підписом та печаткою виконавця залишається у замовника.

Згідно з вимогами, визначеними розділом «Підпис платника/отримувача» додатку 16 до Інструкції №174 «...На прибутково-видатковому касовому ордері [для банків (філій, відділень)], прибутковому касовому ордері та видатковому касовому ордері (для системи Національного банку України) підписи платника/отримувача не ставляться, якщо вони оформлені на загальну суму виконаних касових операцій, а також є підпис платника/отримувача на первинному документі, на підставі якого оформлено касовий документ…»

Отже, з наведеного слідує, що відсутність підпису працівника Державної фельд'єгерської служби України на касовому документі обґрунтована тим, що підпис працівника Державної фельд'єгерської служби України та печатка останньої є на первинному документі, на підставі якого оформлено касовий документ, яким, зокрема, є реєстр на кореспонденцію, що направляється через таку службу.

Водночас, факт отримання коштів відповідальними особами Державної фельд'єгерської служби України підтверджується листом Головного управління Державної фельд'єгерської служби України від 19 червня 2015 року №07-724 (т. 1 а.с. 216), за змістом якого 16 червня 2015 року, згідно з реєстром №1, співробітниками Головного управління Державної фельд'єгерської служби України прийнято 21 цінне відправлення на загальну оголошену вартість 170139383,86 грн. за напрямками: м.м. Луцьк, Миколаїв, Житомир, Хмельницький, Чернівці, Запоріжжя, Черкаси, Івано-Франківськ, Вінниця, Херсон, Одеса, Рівне, Тернопіль, Полтава, Дніпропетровськ, Львів, Харків, Суми, Кіровоград, Ужгород.

Також необхідно зазначити, що норма пункту 1.3 глави 1 Розділу IV Інструкції №174 регулює касові операції банків (філій, відділень) виключно з клієнтами, а Державна фельд'єгерська служба України не є клієнтом банку в розумінні приписів Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з якими клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

В той же час, участь Державної фельд'єгерської служби України у здійснені банком касової операції з видачі валютних цінностей з каси банку для забезпечення їх доставки за призначенням через таку службу регламентується, зокрема, зазначеним договором, укладеним між банком та службою, з аналізу змісту якого видно, що Державна фельд'єгерська служба України не є клієнтом ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» у розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», натомість, саме ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» є клієнтом Державної фельд'єгерської служби України, оскільки користується послугами останньої для організації та забезпечення доставки цінних відправлень.

Поряд з цим, судом також враховується, що постановою Шевченківського РУ ГУ МВС України в місті Києва від 03 червня 2016 року, за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010010 від 26 серпня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 Кримінального кодексу України, встановлено, що до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві надійшли матеріали з Головного управління щодо результатів перевірки ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», проведеної фахівцями Національного банку України. На виконання розпорядження Національного банку України від 15 червня 2015 року №281-р «Про проведення позапланової інспекційної перевірки ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» фахівцями Національного банку України та Головного управління проведено перевірку відповідності фактичних залишків готівки національної валюти каси банку даним бухгалтерського обліку станом на 16 червня 2015 року. За результатами перевірки встановлено такі порушення нормативно-правових актів Національного банку України, а саме: пункт 1.3 глави 1 розділу IV та додатку 16 до Інструкції №174, у частині відсутності на касових документах підписів касира та отримувача коштів; пункт 4.2 глави 4, глави 8 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, у частині неправомірності відображення касових операцій на підставі документів, які оформлені з порушенням вимог Інструкції №174.

Так, згідно з даними регістрів аналітичного обліку за балансовим рахунком 1001 «Банкноти та монети в касі банку», наданих під час перевірки, в операційній касі банку станом на 16 червня 2015 року була готівка в сумі 194,3 млн. грн., що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями (зведеної) за рахунком у валюті за 16 червня 2015 року. Водночас, у грошовому сховищі банку на 09:20 16 червня 2015 року сума готівки становила 6,97 млн. грн. За даними оборотно-сальдової відомості банку та касових журналів по видатках станом на 10:25 16 червня 2015 року з початку операційного дня з каси банку видано готівку в сумі 187,3 млн. грн. Касові документи (прибутково-видаткові касові ордери) на зазначену суму оформлено з порушенням вимог Інструкції №174, що свідчить про неправомірність здійснення операцій з видачі готівки з каси банку та відображення їх в бухгалтерському обліку. З метою підтвердження чи спростування висновків інспекційної групи 13 січня 2016 року слідчим, в рамках кримінального провадження призначено судово-економічну експертизу на дослідження якої поставлено наступні питання, зокрема, чи підтверджуються документально, висновки довідки про результати позапланової інспекційної перевірки операційної каси ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» від 16 червня 2015 року щодо нестачі суми коштів, що знаходяться в операційній касі банку на початок дня 16 червня 2015 року.

Відповідно до висновку експерта від 03 червня 2016 року №017/16 встановлено, зокрема, що за наявними матеріалами, висновки довідки про результати позапланової інспекційної перевірки операційної каси ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» від 16 червня 2015 року щодо імовірної нестачі суми коштів в сумі 187319200 грн., що знаходились в операційній касі банку на початок дня 16 червня 2015 року, документально не підтверджуються. З огляду на наведене, вказане кримінальне провадження закрито у зв'язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.

З огляду на наведене, суд вважає правомірним відображення в обліку касових операцій на вказану суму, а відтак посилання Національного банку України на наявність порушення, як похідного, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження його обґрунтованості, у частині неправомірності відображення касових операцій на підставі документів, що оформлені з порушенням вимог Інструкції №174, є хибним.

Таким чином, оскаржуваним рішення необґрунтовано визначено одноразове грубе порушення ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» законодавства у сфері готівкового обігу в якості підстави для віднесення останнього до категорії неплатоспроможних.

З приводу долучених до матеріалів справи висновків експерта в галузі права від 16 жовтня 2018 року, які складені Київським регіональним центром Національної академії правових наук України, щодо застосування законодавства України, аналогії права чи аналогії закону до правовідносин щодо віднесення банків до категорії неплатоспроможних, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини першої статті 112 КАС України визначено, що учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: 1) застосування аналогії закону чи аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.

За приписами частини першої статті 113 КАС України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду.

Зі змісту наведених норм вбачається, що висновок експерта з питань права не є доказом, а його прийняття та врахування є правом, а не обов'язком суду.

При цьому, такий висновок може стосуватися лише передбачених КАС України питань - застосування аналогії закону чи аналогії права чи змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.

Натомість, надані висновки експерта в галузі права стосуються питань застосування законодавства України, при цьому питання, визначені приписами пунктів 1, 2 частини першої статті 112 КАС України, в межах даної справи не виникали.

З огляду на наведене, надані Національним банком України висновки експерта в галузі права не приймаються судом до уваги. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі №826/6667/16 (провадження №К/9901/44343/18).

Враховуючи викладене у сукупності, перевіривши постанову Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року №408 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних» за наведеними у частині другій статті 2 КАС України критеріями, суд дійшов висновку про протиправність останньої, у зв'язку з чим вона підлягає скасування.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності винесення оскаржуваної постанови.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

За таких умов, судовий збір, сплачений позивачем, стягується відповідно до частини першої статті 139 КАС України на його користь за рахунок суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі - Національного банку України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Сервіс» задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року №408 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» до категорії неплатоспроможних».

Стягнути з Національного банку України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Сервіс» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест-Сервіс» (місцезнаходження юридичної особи: 03680, місто Київ, вулиця Академіка Заболотного, будинок 150, приміщення 17; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 32302638).

Відповідач - Національний банк України (місцезнаходження юридичної особи: 01601, місто Київ, вулиця Інститутська, будинок 9; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 00032106).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (місцезнаходження юридичної особи: 03150, місто Київ, вулиця Щорса, будинок 7/9; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 33299878).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (місцезнаходження юридичної особи: 04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 17; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21708016).

Головуючий суддя О.М. Чудак

Суддя К.С. Пащенко

Суддя Т.І. Шейко