Справа № 120/3936/18-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2019-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 січня 2019 р. Справа № 120/3936/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є інвалідом 3 групи та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1), та має право відповідно до положень ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" право на компенсаційні витрати на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, що складає 14892,00 грн. Однак, як зазначає позивач, відповідач за 2018 рік виплатив йому лише 90,00 грн. та відмовив у доплаті на оздоровлення у сумі 14802,00, що є порушенням його (позивача) конституційних прав.

Відповідно до вимог частини п'ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

За правилами частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 06.11.2018 встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Копію зазначеної ухвали позивач отримав 12.11.2018, а відповідач - 06.11.2018, що підтверджується розпискою та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

13.11.2018 на адресу суду від Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що позивач зареєстрований в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як особа ЧАЕС 1-А категорії та особа з інвалідністю внаслідок війни 3 групи. Відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 2018 рік у розмірі - 90 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України. Так, відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 760 "Про порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян" щорічна допомога виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь в ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь в ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 . № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме згідно з пунктом 1 розмір щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам III групи та дітям-інвалідам становить 90 грн.

Крім того, зазначено, що відповідно до пункту 26 Розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України (в редакції від 28.12.2014; із змінами, внесеними від 20.12.2016 та 07.12.2017) встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .... застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування. Вказано, що постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є чинною і була прийнята у відповідності до Конституції України, Бюджетного кодексу України та ст.ст. 62,67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та відповідає положенням ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Вказано, що відповідачем було здійснено виплату щорічної допомоги на оздоровлення Позивачу в розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки іншого розміру такої допомоги у 2018 році не встановлено, стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не визначає розміру такої допомоги.

Крім того, зазначено, що відповідачем у даній справі є Департамент соціальної політики Вінницької міської ради, а не управління соціального захисту населення, оскільки управління є структурним підрозділом Департаменту і не являється самостійною юридичною особою.

Від позивача 16.11.2018 на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог стосовно відповідача, у якій відповідачем зазначено Департамент соціальної політики Вінницької міської ради.

Крім того, 16.11.2018 на адресу суду від позивача надійшов відповідь на відзив, у якій зазначає, що 07.08.2018 відповідачем була нарахована та виплачена щорічна допомога на оздоровлення у сумі 90,00 грн., однак така допомога повинна бути нарахована, виходячи з пяти мінімальних заробітних плат, а саме:" 3723,00 * 4 = 14892,00 грн., у зв'язку з чим відповідач повинен сплатити недоотриману суму 14802,00 грн. Позивач звертає увагу суду, на те, що з 2005 року по теперішній час 2018 року пройшла велика інфляція, але розмір щорічної допомоги на оздоровлення не збільшився ні на крок, тобто 90,00 грн. З посиланням на норми ст.ст. 2, 48, 71 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ст.ст. 3, 19, 22 Конституції України, рішення Конституційного Суду України просить задовольнити позов повністю.

Вирішуючи питання щодо суб'єктного складу відповідача у даній справі, суд зазначає, що частиною 3 ст. 46 КАС України визначено, що відповідачем в адміністративній справі є субєкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України субєкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Аналіз наведених норм свідчать про те, що в адміністративних справах відповідачами є суб'єкти владних повноважень, в тому числі інший субєкт при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Матеріали справи свідчать, що оскаржувану відмову надано саме управлінням соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, яке є структурним підрозділом Департаменту та уповноважене розглядати питання з приводу надання такої допомоги. Отже, управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради є належним відповідачем у даній справі.

Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І-категорії та має ІІІ групу інвалідності, що підтверджується посвідченням Серії Є № 006888.

21.08.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення доплати до допомоги на оздоровлення за 2018 рік в сумі п'яти мінімальних заробітних плат, з урахуванням виплаченої суми в розмірі 90,00 грн. просив виплатити йому 14802,00 грн.

Листом № Г-08-87264 від 30.01.2018 управління соціального захисту населення (Правобережне) повідомило, що нарахування щорічної допомоги на оздоровлення у 2018 році в розмірі 90,00 грн. здійснено відповідно в межах чинного законодавства, відповідно до 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Не погодившись з відмовою у перерахунку та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Закон № 796-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 12.07.2005 № 562.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює порядок визначення категорій зон радіоактивного забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до статті 48 Закону № 796-XII щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році. Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 63 Закону № 796-XII фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

При цьому, Законом України від 28.12.2014 № 79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема, статті 48 Закону № 796-XII, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" установлено розмір щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідам ІІІ групи, у сумі 90 грн.

Отже, відповідачем правомірно проведено нарахування і виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення, та у розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки іншого розміру такої допомоги не встановлено, а стаття 48 Закону № 796-XII не визначає розміру такої допомоги.

При цьому, Кабінетом Міністрів України змін до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 щодо розмірів щорічної допомоги на оздоровлення внесено не було.

Проте, Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 01.01.2015, внесено зміни, зокрема, до статті 48 Закону № 796-XII та вказану статтю викладено у такій редакції: одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 таке звуження права осіб на одержання щорічної допомоги на оздоровлення і положення Закону від 28.12.2007 року № 107-V про внесення таких змін до редакції ст.48 Закону № 796-ХІІ - визнано неконституційними, та зазначено, що Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" діє в попередній редакції, тобто від 09.07.2007, відповідно до якої розмір щорічної допомоги на оздоровлення складав чотири мінімальні заробітні плати.

Згідно зі ст. 48 Закону № 796-XII у редакції, чинній після визнання зазначеним рішенням КСУ неконституційними змін, внесених Законом України від 28.12.2007 № 107-V, щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії виплачується в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

У подальшому, Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII були внесені зміни, зокрема до ст.48 Закону № 796-ХІІ, та вказану статтю викладено у такій редакції: "Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою. Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України."

Прикінцевими положеннями Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" передбачено, що він у зазначеній частині набирає чинності з 01.01.2015.

Таким чином, починаючи з 01.01.2015 стаття 48 Закону № 796-XII не містила положень щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідних розмірах кратних до мінімальної заробітної плати.

При цьому, розмір виплат щорічної допомоги на оздоровлення передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562, відповідно до якої розмір щорічної разової грошової допомоги, громадянам, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи, такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення: інвалідам III групи та дітям-інвалідам становить 90 грн., що і було виплачено позивачеві.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Крім того, у рішенні від 02.03.1999 № 2-рп/99 Конституційний Суд України дійшов висновку, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

У рішенні від 25.12.2012 № 3-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України виходив із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Окрім того, при винесенні даного рішення, судом також враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи. Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" та від 12.10.2004 року у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії", в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що під час нарахування та виплати позивачу щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, тому позовні вимоги позивача в задоволенню не підлягають.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (21000, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1)

Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (21021, м. Вінниця, вул. Космонавтів, 30)

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович