Справа № 520/15533/18
Суддя: Луняченко В. О.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/520/495/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого судді Луняченка В.О.

за участю секретаря Нефедової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 2-батальйону 1-роти лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ,-

ВСТАНОВИВ:

19.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дії інспектора патрульної поліції 2 батальйону 1 роти лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на місті зупинки транспортного засобу 13.09.2018 року за адресою м.Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 85, скасування постанови інспектора патрульної поліції 2 батальйону 1 роти лейтенанта поліції ОСОБА_2 серії ЕАВ№596573 від 13.09.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП, в якій також просить поновити пропущений законом строк на звернення до суду з відповідним позовом, мотивуючи позов тим, що зазначена постанова, якою йог притягнуто до адміністративної відповідальності винесена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки інспектор Богач А.М. незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, чим суттєво порушив права ОСОБА_1, не надавши останньому належним чином скористатись своїми правами, передбаченим ст. 268 КУпАП. Також позивач вказує про те, що посвідчення водія він предявив на вимогу інспектора. Однак відповідач інспектор при постановленні постанови, зазначив, що ОСОБА_1М керував транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія в постанові що не відповідає дійсності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні, позовні вимоги не визнала взагалі, просить у позові відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Так в судовому засіданні встановлено, 13.09.2018року близько 23 год. 20 хв. в м. Одесі по вул. Ільфа і Петрова. 86, під час патрулювання поліцейськими було помічено, як водій т/з «Дачія Доган», р.н.з. ВК2820СА, не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16, чим порушив вимоги п. 8.4 ПДР України.

Працівники поліції звернулись до водія для з'ясування причин такого діяння та вирішення питання стосовно притягнення чи не притягнення його до відповідальності.

Представившись та роз'яснивши Позивачу суть його правопорушення, інспектор патрульної поліції пред'явив вимогу надати документи визначені в п.2.1 Правил дорожнього руху України.

На вимогу поліцейських водій пред'явив тимчасовий дозвіл на право керування, виданий 28.05.2018 року, термін дії якого станом на 13.09.2018 року закінчився. Тобто, водій ОСОБА_1, всупереч змісту позовної заяви, керував т/з «Дачія Доган», р.н.з. ВК2820СА не маючи при собі посвідчення водія або діючого тимчасового дозволу на право керування, чим порушив п.2.1 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 279 КУпАП було розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Під час розгляду справи відповідачем було встановлено, що 28.05.2018 року, відносно водія ОСОБА_1 було складено

адміністративний протокол серії БД № 141714 за ст.124 КУпАП та у відповідності до вимог ст.265-1 КУпАП вилучене посвідчення водія ОІА № РРВ №425838, замість якого виданий тимчасовий дозвіл на право керування ТД № 517119. Окрім того, 27.07.2018 року відносно того ж водія складався наступний протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП серії БД №414136, про що в тимчасовому дозволі був зроблений відповідний запис.

Згідно р. 11. п.11 Наказу МВС України від 07.11.2015 №1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», - У разі вчинення особою, якій уже надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, повторного адміністративного правопорушення, за яке передбачене позбавлення такого права, новий дозвіл їй видається лише після закінчення строку дії попереднього, але на строк не більше трьох місяців з дати вчинення такого правопорушення.

Відповідно до ч.1ст.265-1 КУпАП - Термін дії тимчасового дозволу є гри місяці з дня вилучення посвідчення водія. 28.05.2018 року посвідчення водія було вилучено, тобто станом на 13.09.2018 тимчасовий дозвіл втратив чинність та підлягав заміні.

Враховуючи зазначені обставини, за результатами розгляду справи, інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 було прийнято рішення про притягнення гр-на ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП, винесено постанову серії ЕАВ№596573 від 13.09.2018 року та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення інспектором поліції вимог ст. 33 КУпАП, в якій зазначено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Оскільки-правопорушення, скоєне відповідачем полягає в порушенні ПДР України, тобто в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, стягнення було накладено в розмірі встановленому санкцією відповідної статті, без врахування додаткових факторів, згідно з вимогами законодавства.

Більш того, суд приймає до уваги той факт, що наступного дня, після притягнення гр-на ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, позивач з'явився до УПП в Одеській області ДПП та отримав новий тимчасовий дозвіл на право керування від 14.09.2018 року.

Частиною третьою статті 41 Закону України «Про дорожній рух встановлено», що порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

Згідно з п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі - Правила, Правила дорожнього руху), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами ст.251КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно до вимог ч.2ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції ст. 222 КУпАП визначено компетенцію Національної поліції по розгляду справ про адміністративні правопорушення, а саме, зазначено що «органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, і за частинами першою, другою і третьою статті 122.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті (ст.258 КУпАП), уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Крім того, «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова постановлюється у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1.121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123. статтею 124- 1, статтями 125,126, частинами першою, другою і третьою статті 127. статтями 128, 129, статтею132-1, частинами шостою і одинадцятою статті133-1частинами першою, другою і третьоюстатті140 КУпАП.

Постанова постановлюється на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ч.5ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення, особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно до вимогст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадянина, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 106 КАС України встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази. Позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездітності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З огляду на наведене суд приходить до висновку про те, що при винесені постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №596573 від 13.09.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП України, інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції діяли на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством України, та правомірно притягнули правопорушника ОСОБА_1 до передбаченої законом адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії інспектора патрульної поліції 2 батальйону 1 роти лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо складання постанови про адміністративне серії ЕАВ №596573 від 13.09.2018 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності зач.1ст.126 КУпАП України є правомірними та законними.

При таких обставинах позовні вимоги не підлягають задоволенню

Керуючись ст. ст. 241-243,245,246,250,295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 2-батальйону 1-роти лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій та скасування постанови серії ЕАВ № 596573 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КупАП.

Повне рішення бути виготовлено протягом десяти днів.

Рішення може бути оскаржено, шляхом подання до Пятого апеляційного адміністративного суду, через Київський районний суд м. Одеси, апеляційної скарги, протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя Луняченко В. О.

Повне рішення виготовлено 26.12.2018 р.