Справа № 280/4478/18
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

29 грудня 2018 року Справа № 280/4478/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ін. код НОМЕР_1) до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014, м. Запоріжжя, вул. Карпенка-Карого, буд. 25-А; ) про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 09.08.2018 за вих. № 420/Б-1 Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Запоріжжі в частині призначення пенсії ОСОБА_1 у зв'язку з втратою годувальника з 26.07.2018;

- зобов'язати уповноважених осіб Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Запоріжжі здійснити перерахунок пенсії у зв'язку з втратою годувальника, ОСОБА_1, з дня що настав за днем смерті годувальника, а саме з 12.02.2018та здійснити виплату недоплаченої пенсії з 12.02.2018.

Ухвалою суду від 15.11.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на 07.12.2018 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 11.02.2018 помер її чоловік, у якого вона знаходилася на утриманні. У передбачений законом строк позивач звернулася до Шевченківського об'єднаного Управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою про призначення їй пенсії у зв'язку із втратою годувальника. Проте, відповідач відмовив у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника повідомивши про це позивача листом від 09.08.2018 за вих. № 420/Б-1. Позивач вважає, що відмова призначення пенсії по втраті годувальника, як і не виплата пенсії з дня, наступного за днем смерті годувальника, порушує його право на належне соціальне забезпечення, в зв'язку з чим, звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Відповідач надав до канцелярії суду відзив на позовну заяву (Вх.40089 від 06.12.2018), в якому просив суд залишити адміністративний позов без задоволення, зазначивши, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсій призначається один з цих видів пенсій за її вибором. При переведенні з одного виду пенсії на інший нарахування здійснюється з для подання заяви. Позивач перебуває на обліку у відповідача і отримувала пенсію за віком, тому в даному випадку має місце не повторне призначення пенсії, а про переведення з одного виду пенсії на інший в межах одного закону з дня подання заяви про переведення.

Розглянувши подані документи й інші матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає про таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 01.09.2004 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному Управлінні пенсійного фонду України м. Запоріжжя отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 1977 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_2.

Як вбачається з Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2018 року у справі №336/1374/18 розмір пенсії ОСОБА_2 на момент його смерті складав 10548,56 грн., а розмір пенсії ОСОБА_1 складав 1499,86 грн.

20 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про переведення її пенсії на державну пенсію по втраті годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням № 2 від 27 березня 2018 року відповідач відмовив позивачу в переведенні на пенсію по втраті годувальника, у зв'язку із відсутністю документу, що підтверджує перебування позивача на утриманні померлого чоловіка. Пенсійний орган порадив заявнику, у разі неможливості надати такий документ, встановити необхідний факт у судовому порядку.

Як вбачається з Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2018 року у справі №336/1374/18 ОСОБА_1 довела факт одержання від ОСОБА_2 допомоги, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. З цих підстав суд задовольнив заяву ОСОБА_1 та встановив факт перебування ОСОБА_1 на утриманні чоловіка ОСОБА_2 по день його смерті 11.02.2018.

26 липня 2018 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Шевченківського об'єднаного Управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою про переведення її пенсії на державну пенсію по втраті годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» додатково надавши документ, що засвідчував її перебування на утриманні померлого чоловіка, а саме рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі №336/1374/18.

Як вбачається із листа Шевченківського об'єднаного Управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 09.08.2018 №420/Б-1 пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначена позивачу з 26.07.2018, тобто з дня надання повного пакету документів для даного переведення.

Відповідач мотивував нарахування пенсії у зв'язку з втратою годувальника тим, що відповідно до ч.3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

З листа відповідача від 09.08.2018 №420/Б-1 вбачається, що позивач надав у пенсійний орган усі необхідні документи для призначення по втраті годувальника.

Отже, сторони не заперечують надання позивачем усіх необхідних документів визначених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 від 25.11.2005, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, а предметом дослідження у даній справі є дослідження лише питання визначення необхідної дати призначення пенсії по втраті годувальника.

Вимоги позивача базуються на порушенні відповідачем вимог п.3 ч.1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Суд погоджується з позицією відповідача, виходячи з наступного:

Стаття 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Згідно із частиною першою статті 38 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім'ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Згідно зі статтею 37 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка встановлює розміри пенсії у зв'язку з втратою годувальника, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Виходячи з наведених законодавчих норм, пенсії у зв'язку з втратою годувальника призначаються із заробітку годувальника або із пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті (заробітну плату, чи пенсію).

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Вказана норма права свідчить про те, що норма визначена у пункті 3 частини першої статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є спеціальною по відношенню до загального правила закріпленого у частині третій статті 45 цього Закону.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами справи, що позивач виконав вимоги, якими зумовлено призначення пенсії по втраті годувальника протягом року з дня смерті відповідної застрахованої особи.

Окрім того, висновки відповідача про різницю у термінології, а саме відмінності призначення пенсії по втраті годувальника та переведенні з одного виду пенсій на інший (оскільки позивач отримував пенсію за віком), як підстава застосування ч.3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" спростовується доводом наведеним у листі пенсійного органу від 09.08.2018 р. №420/Б-1 про те, що позивач все ж таки не переведений на інший вид пенсії, а йому саме призначено пенсію по втраті годувальника: «на підставі вище зазначеного пенсія у зв'язку з втратою годувальника Вам призначена з 26.07.2018.

Вказане вище свідчить про те, що відповідач мав призначити пенсію у зв'язку з втратою годувальника починаючи з наступного дня, за днем смерті годувальника, тобто з 12.02.2018.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Суд звертає увагу, що згідно п. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

У той же час, відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З системного аналізу вказаних норм ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1; АДРЕСА_1) до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014, м. Запоріжжя, вул. Карпенка-Карого, буд. 25-А; ) про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 09.08.2018 за вих. № 420/Б-1 Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Запоріжжі в частині дати призначення пенсії ОСОБА_1 у зв'язку з втратою годувальника, а саме з 26.07.2018.

Зобов'язати уповноважених осіб Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Запоріжжі здійснити перерахунок пенсії у зв'язку з втратою годувальника, ОСОБА_1, з дня що настав за днем смерті годувальника, а саме з 12.02.2018 та здійснити виплату недоплаченої пенсії з 12.02.2018.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Запоріжжі (69014, м. Запоріжжя, вул. Карпенка-Карого, буд. 25-А; ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ін. код НОМЕР_1) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 29.12.2018.

Суддя О.О.Артоуз