Справа № 186/1883/18
Суддя: Янжула С. А.
Дата ухвалення: 2019-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 186/1883/18
Провадження №2-а/0186/3/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року м.Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої - судді Янжули С.А.,

секретар - Лиман Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №3 Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області сержанта поліції Непомлющого Олександра Валерійовича про визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до поліцейського СРПП №3 Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області сержанта поліції Непомлющого Олександра Валерійовича про визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 листопада 2018 року о 23:50 годині, відповідачем було винесено постанову серії ДПО 18 №936196 про притягнення його до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень. Зі змісту постанови вбачається, що його притягнуто до відповідальності за те, що він керував транспортним засобом, у якого тип розташування і режим роботи зовнішніх світлових приладів, а саме: підсвітка заднього номерного знаку не відповідає вимогам конструкції транспортного засобу - встановлено підсвітку синього кольору.

Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП є незаконним, не обґрунтованим та недоведеним, а постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, хоча закон дозволяє розглядати справу виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи; відповідач позбавив його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП; відповідач порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме: проігнорував порядок, встановлений ст.278,279 КУпАП; відповідач на прохання позивача пред'явити службове посвідчення - відмовив; патрулювання патрульного автомобіля відбулося без спецсигналів і зупинка автомобіля позивача відбулася на неосвітленій ділянці дороги; відповідач не надав доказів вини позивача.

Просить суд скасувати визнати протиправними дії відпоідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу 21 листопада 2018 року за адресою вул.Героїв Космосу перехрестя вул.Чайковського, м.Першотравенська; скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №936196 від 21 листопада 2018 року.

В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити.

Відповідач - поліцейський СРПП №3 Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області сержант поліції Непомлющий О.В. в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, вважає постанову законною та просить відмовити в задоволенні позову.

Враховуючи приписи ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як встановлено судом, відносно позивача відповідачем - інспектором СРПП №3 Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області сержантом поліції Непомлющим О.В. 21 листопада 2018 року було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №936196, згідно якої, 21 листопада 2018 року о 23:50 годині, на перехресті вул.Героїв Космосу та вул.Чайковського, м.Першотравенська, Дніпропетровської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем "Chevrolet Aveo F694" д/н НОМЕР_1, у якого тип, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів, а саме: підсвітка заднього номерного знаку не відповідає вимогам конструкції транспортного засобу - встановлено підсвітку синього кольору, чим водій порушив п.31.4.3 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП.

На підставі даного порушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень.

Таким чином, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.121 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів

В постанові зазначено дані про особу, що притягується до адміністративної відповідальності, серію та номер посвідчення водія, суть правопорушення, відмітка про вручення ОСОБА_1 копії вказаної постанови 21 листопада 2018 року під підпис, на зворотній стороні оскаржуваної постанови, яка була вручена ОСОБА_1, перелічені всі права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема і ст.63 Конституції України.

Таким чином, посилання позивача на те, що відповідачем не були роз'яснені його права та обов'язки, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Посилання позивача на порушення відповідачем його права на захист, також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки матеріали справи не містять клопотань, заяв позивача ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи з наданням можливості отримати фахову юридичну допомогу.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Частиною 1 ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

На підставі п.31.4.3 в ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу;

Посилання позивача на те, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута на місці вчинення, що суперечить рішенню КСУ від 26 травня 2015 року, суд не може взяти до уваги, з наступних підстав.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності по ч.1 ст. 121 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху.

У висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України (далі - НКР) щодо застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 121 КУпАП, зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

При цьому, варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 р. № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши п. 2.3 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, суд приходить висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч.4 ст.258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст. 121,122 і ст. 126 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Факт вчинення позивачем ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, знайшов підтвердження під час розгляду справи.

Адміністративне стягнення накладено відповідачем на позивача у відповідності до санкції вказаної статті.

Згідно ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Таким чином, суд вважає постанову від 21 листопада 2018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по ч.1 ст.121 КУпАП законною та такою, що не підлягає скасуванню, а в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Відповідно ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд враховує як розподілити між сторонами судові витрати.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В даній справі судові витрати складаються із судового збору.

За статтею 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 87 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Зокрема, Закон № 3674-VI визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула Закону).

За статтями 1, 2 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

У контексті наведених вище законодавчих норм Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 зазначив, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно ч.4 ст.288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

В ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" наведено перелік справ за подання яких судовий збір взагалі не справляється, а ст.5 Закону містить перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору при пред'явленні позову до суду.

Позивача звільнено від сплати судового збору при пред'явленні позову даної категорії до суду та за оскарження рішення суду в судах вищих інстанцій.

Згідно ч.5 ст.139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову у повному обсязі, з нього підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 гривень на користь держави.

Згідно ст.286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.9, 14, 77, 122, 123, 243, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №3 Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області сержанта поліції Непомлющого Олександра Валерійовича про визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДПО 18 №936196 від 21 листопада 2018 року - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 704 (семиста чотирьох) гривень 80 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Третього апеляційного адміністративного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.А.Янжула.