Справа № 810/3897/18
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2018 року м.Київ № 810/3897/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Головенко О.Д.,

при секретарі судового засідання Желевській О.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Гармаша М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0027155/5002-1019 від 20.03.2018 про визначення суми податкового зобов"язання у розмірі 151 833,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що податковий орган, визначаючи суму податкового зобов'язання, не врахував того, що до складу належної їй майнового комплексу входить гуртожиток, будівлі промисловості, зокрема цехи, складські приміщення та споруди для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, які відповідно до п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) не є об'єктом оподаткування.

Також, позивач вказуває, що подібна ситуація вже виникала у 2016 році, коли Рокитнянське відділення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області надіслало податкове повідомлення-рішення № 110652-10 від 17.11.2016, яким зобов'язувало позивача сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за цей же ж майновий комплекс, площею 9489,60 кв.м., однак постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.07.2017 у справі № 810/1349/17, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 податкове повідомлення-рішення Рокитнянського відділення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 17.11.2016 № 110652-10 визнано протиправним та скасовано.

Посилаючись на обставини, встановлені вказаним рішенням суду, позивач вважає рішення податкового органу протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав відзив на повну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав правомірності оскаржуваного рішення, а саме у зв'язку з тим, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення, податковий орган керувався нормами Податкового кодексу України. Крім цього, зазначив, що ОСОБА_3 не є промисловцем або товаровиробником, отже на належні позивачу нежитлові приміщення не може бути поширене правило, встановлене п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані учасниками справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08.11.2006 між Київською регіональною спілкою споживчої кооперації та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого позивачу було передано у власність комплекс будівель загальною площею 9489,60 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1.1. договору комплекс складається з наступних будівель та споруд: магазин-прохідна (матеріал стін - цегла), позначений літерою "Я", площею 37,30 кв.м.; адміністративне приміщення (матеріал стін - цегла), позначене літерою "А", площею 189,90 кв.м.; вагова (матеріал стін - цегла), позначена літерою "Є", площею 20,40 кв.м.; цех (матеріал стін - цегла), позначений літерою "У", площею 703,1 кв.м.; склад (матеріал стін - цегла), позначений літерою "Щ", площею 1107,7 кв.м; фруктосховище (матеріал стін - цегла), позначене літерою "П", площею 1514,40 кв.м.; котельня-електропідстанція (матеріал стін - цегла), позначена літерою "Р", площею 555,70 кв.м.; ангар-склад (матеріал стін - метал), позначений літерою "В", площею 563,00 кв.м.; склад АВМ (матеріал стін - цегла), позначений літерою "Д", площею 446,50 кв.м.; склад (матеріал стін-шифер), позначений літерою "І", площею 294,00 кв.м.; склад (матеріал стін - цегла), позначений літерою "К", площею 154,80 кв.м.; склад - майстерня (матеріал стін - цегла), позначений літерою "Г", площею 150,70 кв.м.; майстерня (матеріал стін-цегла), позначена літерою "О", площею 718,80 кв.м.; гуртожиток (матеріал стін - цегла), позначений літерою "Б", площею 431,70 кв.м.; картоплесховище (матеріал стін - цегла), позначене літерою "З/п1", площею 545,80 кв.м.; цех (матеріал стін - цегла), позначений літерою "З", площею 1403, кв.м.; склад солі (матеріал стін - цегла), позначений літерою "Н", площею 106,50 кв.м.; овочесховище (матеріал стін - цегла), позначене літерою "Ч", площею242,60 кв.м.; корнеплодосховище (матеріал стін - бетон), позначене літерою "З/п2", площею 309,00 кв.м.; дві водонапірні вежі, позначені " 1-2"; дві артсвердловини, позначені " 3-4"; димова труба, позначена " 5"; під'їзний шлях, позначений " 6"; асфальтова дорога, позначена " 7"; площадка, позначена " 7"; вбиральня, позначена " 8".

У договорі купівлі-продажу від 08.11.2006 зазначено, що вказаний комплекс знаходиться на земельній ділянці, площею 6,2 га, яка перебуває в постійному користуванні (державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1, виданий Рокитнянською селищною радою і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 19.10.1995 за №13).

20 березня 2018 року Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення № 0027155/5002-1019 форми "Ф", яким позивачу визначено податкове зобов'язання за 2017 рік за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 151 833,60 грн.

Вважаючи, що вказане податкове повідомлення - рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між учасниками справи, суд виходив з такого.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Стаття 265 ПК України в редакції від 01.01.2015 визначає склад податку на майно, який складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

З викладеного вбачається, що Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" розширено об'єкт податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об'єктами нежитлової нерухомості.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (ст. 9 ПК України). Поміж тим, відповідно до п. 9.4 ст. 9 ПК України установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У ст. 10 ПК України, якою встановлено перелік місцевих податків, податок на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (п.п. 10.1.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, які визначено п. 7.1 ст. 7 ПК України.

Так, відповідно до ст. 265 ПК України (у редакції Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII, що діє з 01.01.2015), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно з ПК України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до п. 8.3 ст. 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Водночас, як вбачається з п. 4.4 ст. 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) віднесено ПК України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада України не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Так, відповідно до п. 10.3 ст. 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (п.п. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (п.п. 12.3.3 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

При цьому, суд зазначає, що згідно з п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п. 12.3.4 ст. 12 цього Кодексу.

Як встановлено судом, рішенням сесії Рокитнянської селищної ради Київської області від 26.01.2017 № 619-15-VІІ затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Роктнянської селищної ради, згідно якого встановлено ставку податку на об'єкти нежитлової нерухомості на території селищної ради, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування.

Разом з цим, позивач, як на підставу для скасування спірного рішення податкового органу посилається на п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України та на ту обставину, що в її власності знаходяться гуртожиток, будівлі промисловості, зокрема цехи, складські приміщення та споруди для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Підпунктом 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України визначені об'єкти, які не є об'єктом оподаткування: а) об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності); б) об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки; в) будівлі дитячих будинків сімейного типу; г) гуртожитки; ґ) житлова нерухомість непридатна для проживання, в тому числі у зв'язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради; д) об'єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям-інвалідам, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об'єкта на дитину; е) об'єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб'єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках; є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств; ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; з) об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських організацій інвалідів та їх підприємств.

З даного приводу суд зазначає, що Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації, наказом від 17.08.2000 № 507, затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Згідно з ДК 018-2000, до групи "Будівлі нежитлові інші" (код 127) належить клас "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271), який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

Статтею 5 ПК України передбачено, що поняття, правила та положення, установлені Податковим Кодексом застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням Податкового Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, відповідно до п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Враховуючи той факт, що позивачем не надано доказів того, що належні їй споруди безпосередньо використовуються нею в сільськогосподарській діяльності, а також враховуючи положення ст. 14 ПК України суд дійшов висновку, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником.

Проте, згідно з п.п. 14.1.129.1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, ґ) будівлі промислові та склади.

Суд звертає увагу на те, що норми чинного законодавства, зокрема, ПК України не містять визначення поняття "будівлі промисловості".

У відповідності з ДК 018-2000 до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) належить клас "Будівлі промислові" (код 1251), який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу "Резервуари, силоси та склади" (код 1252) належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Виходячи із викладеного, суд приходить до висновку, що будівлі промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) відповідно до правовстановлюючих документів, що враховують вимоги ДК 018-200, не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Крім того, положення п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України в розрізі основоположного принципу єдиного підходу до встановлення податків і зборів, передбаченого п.п. 4.1.11 п. 4.1 ст. 4 ПК України, і принципу нейтральності оподаткування, встановленого у п.п. 4.1.8 п. 4.1 ст. 4 ПК України не містить жодних виключень, обмежень чи застережень щодо включення будівель промисловості, що належать на праві приватної власності фізичним особам, до об'єктів, які не оподатковуються в силу закону.

Судом встановлено, що позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 08.11.2006 було набуто у власність комплекс будівель, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З вказаного договору вбачається, що належний позивачу комплекс складається з наступних господарських будівель і споруд: магазин-прохідна; адміністративне приміщення; вагова; цех; склад; фруктосховище; котельня-електропідстанція; ангар-склад; три склади; майстерня; гуртожиток; картоплесховище; цех; склад солі; овочесховище; корнеплодосховище; дві водонапірні башні; дві артсвердловини; димова труба; під'їздний шлях; асфальтова дорога; площадка; вбиральня.

Отже, з огляду на вищенаведені положення чинного законодавства та наявні матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що такі складові вказаних нежитлових приміщень (комплексу) мають ознаки будівель промисловості, а тому в силу положень абзацу "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, вони не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, інші складові комплексу, які вказані у договорі купівлі-продажу та в технічному паспорті (окрім гуртожитку) є допоміжними приміщеннями вказаних об'єктів, а тому вони також належать до будівель промисловості, оскільки призначені для обслуговування будівель промисловості.

Крім того, з огляду на положення абзацу "г" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, гуртожиток, площею 431,70 кв.м., який є частиною нежитлових приміщень, загальною площею 9489,60 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, також є об'єктом, який не оподатковується податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що нежитлові приміщення, які на праві власності належать позивачу, не є об'єктом, який оподатковується податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Аналогічної думки дійшов Київський апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 24.10.2017 у справі № 810/1349/17, а також Верховний Суд у своїй постанові від 01.08.2018 у цій же справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 20.03.2018 № 0027155/5002-1019 є необґрунтованим та прийнятим не у відповідності до чинного законодавства.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № 0027155/5002-1019 від 20.03.2018 про визначення суми податкового зобов"язання у розмірі 151 833,60 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 31 серпня 2018 р.