Справа № 826/3601/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 грудня 2018 року № 826/3601/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до треті особиГолови Верховної Ради України ОСОБА_4 ОСОБА_5
про визнання протиправним та скасування абзацу третього пункту 4 Розпорядження Голови Верховного Ради України від 28.04.2015 року №636, визнання протиправними дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Голови Верховної Ради України, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

- визнати абзац третій пункту 4 Розпорядження Голови Верховної Ради України від 28.04.2015 року "Про деякі питання дотримання прав, виконання обов'язків та посилення відповідальності народного депутата України у Верховній Раді України" № 636, яким внесено зміни до пункту 1.7 Положення про порядок підготовки і оформлення документів щодо службових відряджень в межах України та за кордон народних депутатів України, їх помічників-консультантів і працівників Апарату Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 06.06.2000 року №490, протиправним та нечинним;

- визнати дії Голови Верховної Ради України Парубія А.В., щодо підготовки та направлення Листа №01/03-53, яким було відмовлено у погодженні відрядження народних депутатів України, протиправним.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що розпорядженням Голови Верховної Ради України від 28.04.2015 року № 636 "Про деякі питання дотримання прав, виконання обов'язків та посилення відповідальності народного депутата України у Верховній Раді України", яким внесено зміни до пункту 1.7 Положення про порядок підготовки і оформлення документів щодо службових відряджень в межах України та за кордон народних депутатів України, їх помічників-консультантів і працівників Апарату Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 06.06.2000 року №490 (далі також - оскаржуване розпорядження) обмежуються права народного депутата на відрядження, що є протиправним, оскільки Голову Верховної Ради України законодавчо не наділено повноваженнями щодо встановлення або контролю графіку відряджень народних депутатів України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 25.04.2018 року.

Через канцелярію суду 12.04.2018 року відповідачем подано клопотання про залишення позову без розгляду та відзив на позовну заяву, яке обґрунтовано пропуском шестимісячного строку звернення до суду, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України. Представником відповідача повідомлено, що оскаржуване розпорядження прийнято 28.04.2015 року, проте позивач звернувся до суду лише 02.03.2018 року, з огляду на що, строк звернення до суду ним пропущено.

Через канцелярію суду 17.04.2018 року представником відповідача долучено документи на виконання ухвали суду від 13.03.2018 року про відкриття провадження у справі.

У підготовче засідання 25.04.2018 року прибули представники сторін. Оскільки представник позивача не ознайомлений із клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 30.05.2018 року з метою надання часу представнику позивача ознайомитися із зазначеним клопотанням та надати свою позицію.

Через канцелярію суду 18.05.2018 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог та заяву про поновлення пропущеного строку.

Заяву про збільшення позовних вимог обґрунтовано протиправністю дій Голови Верховної Ради України Парубія А.В., які виражаються у відмові на підставі пункту 1.7 Положення, до якого внесено зміни оскаржуваним розпорядженням, у погодженні народним депутатам України ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відрядження до Сполучених Штатів Америки за запрошенням американської сторони, яку оформлено листом від 23.01.2018 року №04-06/3-07 (15101).

Крім того, позивачем зазначено, що про своє порушене право він дізнався саме після отримання листа Голови Верховної Ради України Парубія А.В. від 23.01.2018 року №04-06/3-07 (15101), з огляду на що, просить визнати підстави пропуску строку звернення до суду поважними.

Через канцелярію суду 29.08.2018 року подано відповідь на відзив.

У підготовче засідання 30.05.2018 року прибули представники сторін. З метою надання часу для подання представником позивача додаткових доказів та ознайомлення із ними відповідачем, судом відкладено підготовче засідання до 04.07.2018 року.

Через канцелярію суду 18.06.2018 року позивачем подано додаткові пояснення.

У підготовче засідання 04.07.2018 року прибули представники сторін. Судом залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Керуючись пунктом 2 частини другої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України судом відкладено підготовче засідання на 05.09.2018 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2018 року зобов'язано відповідача опублікувати оголошення щодо оскарження нормативно - правового акта у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

Через канцелярію суду 24.07.2018 року представником відповідача подано заперечення щодо опублікування оскаржуваного у цій справі розпорядження та письмові пояснення.

Представником третьої особи ОСОБА_4 через канцелярію 30.07.2018 року подано пояснення у справі.

У підготовче засідання 05.09.2018 року прибули представники сторін. Судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 08.11.2018 року з метою надання часу представнику позивача ознайомитися із запереченнями відповідача від 24.07.2018 року та надати свою позицію.

Через канцелярію суду 12.10.2018 року представником третіх осіб надано письмові пояснення.

Через канцелярію суду 12.10.2018 року представником позивача подано письмові пояснення.

У підготовче засідання 08.11.2018 року прибули представники позивача та відповідача. Представником третіх осіб, належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення підготовчого засідання, явку не забезпечено.

Заслухавши присутніх у залі судових засідань представників сторін, судом поставлено на обговорення питання щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

Представники сторін проти закриття підготовчого провадження не заперечували.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 19.12.2018 року.

У судове засідання 19.12.2018 року прибула представник відповідача. Судом повідомлено, що 19.12.2018 року через канцелярію суду представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутністю у письмовому провадженні.

Заслухавши думку представника відповідача, пояснення щодо вимог позивача, судом оголошено про розгляд справи в порядку частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Розпорядженням Голови Верховної Ради України 06.06.2000 року №490 затверджено Положення про порядок підготовки і оформлення документів щодо службових відряджень в межах України та за кордон народних депутатів України, їх помічників-консультантів і працівників апарату Верховної Ради України, в якій пункт 1.7. викладено у наступній редакції:

"Усі інші відрядження народного депутата України пов'язані із здійсненням депутатських повноважень, повинні мати належне обґрунтування і оформляються розпорядженням Голови Верховної Ради України, яке є підставою для неучасті народного депутата України у пленарних засіданнях Верховної Ради України чи в роботі її комітету на час відрядження".

Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 28.04.2015 року №636 "Про деякі питання дотримання прав, виконання обов'язків та посилення відповідальності народного депутата України у Верховній Раді України" внесено зміни до Положення про порядок підготовки і оформлення документів щодо службових відряджень в межах України та за кордон народних депутатів України, їх помічників-консультантів і працівників Апарату Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 06.06.2000 року №490", а саме, пункт 1.7 Положення викладено у наступній редакції:

"1.7 Усі інші відрядження народних депутатів України, пов'язані із здійсненням депутатських повноважень, повинні мати належне обґрунтування і оформляється розпорядженням Голови Верховної Ради України. У тижні, відведені для пленарних засідань Верховної Ради України, відповідно до календарного плану роботи чергової сесії Верховної Ради України, відрядження народних депутатів не здійснюється, крім відряджень для участі в офіційних парламентських делегаціях України або згідно з рішенням Верховної Ради України".

Листом від 23.01.2018 року №04-06/3-07 (15101) голова фракції "Всеукраїнське об'єднання "Батьківщина" ОСОБА_4 звернулася до Голови Верховної Ради України Парубія А.В., яким повідомлено, що народні депутати України ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_5 перебуватимуть у відрядженні до США (м. Вашингтон) на запрошення американської сторони для участі у 66-му щорічному Національному молитовному сніданку та звернуто увагу, що фінансування зазначеного заходу буде здійснюватися коштами політичної партії "Всеукраїнське об'єднання "Батьківщина".

Листом Голови Верховної Ради України Парубія А.В. від 02.02.2018 року №01/03-53 (22807) у відповідь на лист від 23.01.2018 року №04-06/3-07(15101) голови фракції "Всеукраїнське об'єднання "Батьківщина" ОСОБА_4 повідомлено, що цей лист розглянуто та взято до відома, проте, зважаючи на вимогу пункту 1.7. Положення, із змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховної Ради України від 28.04.2015 року №636, погодити порушене питання не вбачається за можливе.

Вважаючи оскаржуване розпорядження та відмову у погодженні відрядження такими, що є протиправними та порушують права народного депутата України, позивач звернувся до суду.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та пояснення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З метою вирішення питання розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про першочергове вирішення клопотання відповідача про залишення позову без розгляду в зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

В обґрунтування клопотання про залишення позову без розгляду відповідачем повідомлено, що оскаржуване розпорядження винесено 28.04.2015 року, проте позивач звернувся до суду лише 02.03.2018 року, що порушує вимоги статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено шестимісячний строк звернення до суду.

В якості доказів, що позивачу було відомо про прийняте Головою Верховної Ради України оскаржуване розпорядження, відповідачем, з поміж іншого, подано роздруківку реєстрації вихідної кореспонденції, якою підтверджується направлення ОСОБА_1 13.05.2015 року ОСОБА_7 (керівництво Верховної Ради України) розпорядження Голови Верховної Ради України від 28.04.2015 року №636.

На думку відповідача, зазначені докази є ґрунтовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки позивач дізнався про існування оскаржуваного розпорядження своєчасно, з його прийняттям, тобто - у 2015 році.

Позивачем, в свою чергу, подано заяву про поновлення процесуального строку звернення до суду та зазначено, що про своє порушене право він дізнався саме після отримання листа Голови Верховної Ради України Парубія А.В. від 23.01.2018 року №04-06/3-07 (15101), яким йому та третім особам у справі відмовлено у здійсненні відрядження, з огляду на що, просить визнати підстави пропуску строку звернення до суду поважними.

Вирішуючи клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, суд дійшов наступних висновків.

Частинами першою-третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Водночас, суд зазначає, що згідно з статтею 13 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Вирішуючи клопотання відповідача, судом досліджено докази, які подано на його обґрунтування, серед яких - роздруківка відомостей щодо оформлення відряджень народному депутату України ОСОБА_1 в межах України у 2015 - 2018 роках та роздруківка про паспортно-візове оформлення документів для службових відряджень за кордон народних депутатів України VIII скликання протягом 2015-2018 років станом на 11 квітня 2018 року.

З долучених доказів вбачається, що відрядження здійснювались народним депутатом України ОСОБА_1 безперешкодно з 2015 року, що підтверджується і самим позивачем та не заперечується відповідачем, тобто, на момент прийняття оскаржуваного пункту розпорядження, права позивача порушено не було.

Проте, з матеріалів справи судом встановлено, що листом відповідача від 23.01.2018 року №04-06/3-07 (15101), зокрема, позивачу відмовлено у здійсненні відрядження, підставою чого зазначено пункт 1.7 Положення, до якого внесено оскаржувані позивачем зміни розпорядженням Голови Верховної Ради України від 28.04.2015 року №636.

Отже, вбачається, що пунктом 1.7 оскаржуваного розпорядження звужено право народних депутатів України на відрядження з метою здійснення повноважень, покладених на останніх Конституцією України та Законом України «Про статус народного депутата України».

Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод повинні визначатися виключно законами України.

З огляду на те, що про таке звуження своїх прав, яке допущено розпорядженням Голови Верховної Ради України, а не відповідним законом, позивач дізнався саме з листа відповідача від 23.01.2018 року №04-06/3-07 (15101), яким зокрема, позивачу відмовлено у здійсненні відрядження, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду слід обраховувати з моменту отримання листа, яким, як вважає позивач, порушено його право, як народного депутата України, на відрядження, оскільки суттєво його звужує, з огляду на що, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку своєчасного звернення до суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, в той час як визнати пропущений строк звернення до суду поважним та задовольнити клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду.

Правовідносини, що склалися між учасниками цієї справи врегульовано Конституцією України, Законом України від 17.11.1992 року № 2790-XII "Про статус народного депутата України" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон України "Про статус народного депутата України"), Законом України від 10.02.2010 року № 1861-VI "Про Регламент Верховної Ради України" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон України "Про Регламент Верховної Ради України"), Положенням про порядок роботи з документами у Верховній Раді України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25.05.2006 року №448.

Щодо обмеження прав депутатів оскаржуваним розпорядженням, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин другої, третьої статті 88 Конституції України Голова Верховної Ради України: 1) веде засідання Верховної Ради України; 2) організовує роботу Верховної Ради України, координує діяльність її органів; 3) підписує акти, прийняті Верховною Радою України; 4) представляє Верховну Раду України у зносинах з іншими органами державної влади України та органами влади інших держав; 5) організовує роботу апарату Верховної Ради України.

Голова Верховної Ради України здійснює повноваження, передбачені цією Конституцією, у порядку, встановленому Регламентом Верховної Ради України.

В силу Конституції України та Закону України "Про регламент Верховної Ради України" Голову Верховної Ради України наділено повноваженнями видавати розпорядження з метою виконання покладених завдань з організації роботи Верховної Ради України.

Як встановлено судом, оскаржуваним розпорядженням Голови Верховної Ради України від 28.04.2015 року №636 "Про деякі питання дотримання прав, виконання обов'язків та посилення відповідальності народного депутата України у Верховній Раді України" внесено зміни до Положення про порядок підготовки і оформлення документів щодо службових відряджень в межах України та за кордон народних депутатів України, їх помічників-консультантів і працівників Апарату Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 06.06.2000 року №490", а саме, пункт 1.7 Положення викладено у наступній редакції:

"1.7 Усі інші відрядження народних депутатів України, пов'язані із здійсненням депутатських повноважень, повинні мати належне обґрунтування і оформляється розпорядженням Голови Верховної Ради України. У тижні, відведені для пленарних засідань Верховної Ради України, відповідно до календарного плану роботи чергової сесії Верховної Ради України, відрядження народних депутатів не здійснюється, крім відряджень для участі в офіційних парламентських делегаціях України або згідно з рішенням Верховної Ради України".

Отже, слід дійти висновку, що цим пунктом Головою Верховної Ради України встановлено обмеження для народних депутатів України щодо здійснення відряджень.

Відповідно до статті 78 Конституції України народні депутати України здійснюють свої повноваження на постійній основі.

Згідно з статтями 6, 7 Закону України "Про статус народного депутата України" народний депутат у порядку, встановленому законом: 1) бере участь у засіданнях Верховної Ради України; 2) бере участь у роботі депутатських фракцій (груп); 3) бере участь у роботі комітетів, тимчасових спеціальних комісій, тимчасових слідчих комісій, утворених Верховною Радою України; 4) виконує доручення Верховної Ради України та її органів; 5) бере участь у роботі над законопроектами, іншими актами Верховної Ради України; 6) бере участь у парламентських слуханнях; 7) звертається із депутатським запитом або депутатським зверненням до Президента України, органів Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ та організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності у порядку, передбаченому цим Законом і законом про регламент Верховної Ради України.

Народний депутат постійно підтримує зв'язки з виборцями у порядку, встановленому законом.

Народні депутати, обрані в одномандатних виборчих округах, зобов'язані підтримувати зв'язок з виборцями своїх округів. Народні депутати, обрані в багатомандатному загальнодержавному виборчому окрузі, здійснюють зв'язок з виборцями, які мешкають на території України, у порядку персонального представництва, визначеному депутатськими фракціями (групами) Верховної Ради України відповідно до закону.

Народний депутат відповідно до закону розглядає звернення виборців, а також від підприємств, установ, організацій, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, вживає заходів для реалізації їх пропозицій і законних вимог, інформує виборців про свою депутатську діяльність під час особистих зустрічей з ними та через засоби масової інформації.

Народний депутат відповідальний за свою депутатську діяльність перед Українським народом як уповноважений ним представник у Верховній Раді України.

Також, Законом України "Про статус народного депутата України" встановлено права народного депутата України на пленарних засіданнях Верховної Ради України (стаття 11), право законодавчої ініціативи народного депутата України (стаття 12), право народних депутатів України об'єднуватися в депутатські фракції (групи) (стаття 13), права народного депутата України в органах Верховної Ради України (стаття 14), право народного депутата України на депутатський запит (стаття 15), право народного депутата України на депутатське звернення (стаття 16), та інші.

Частиною першою статті 26 Закону України "Про статус народного депутата України" встановлено, що ніхто не має права обмежувати повноваження народного депутата, крім випадків, передбачених Конституцією України, цим та іншими законами України.

З аналізу цієї норми вбачається, що обмеження повноважень народного депутата України може бути, окрім Конституції України, лише законами України.

Закон - це нормативно-правовий акт, прийнятий в особливому порядку органом законодавчої влади або на референдумі, володіє вищою юридичною силою та регулює найбільш важливі суспільні відносини.

Ознаки закону:

1) приймається органом законодавчої влади - парламентом, уповноваженою громадською організацією або на референдумі;

2) порядок його підготовки й видання визначаються Конституцією України та регламентом Парламенту;

3) володіє вищою юридичною силою, відповідно всі підзаконні акти повинні відповідати йому і ні в чому не суперечити;

4) регулює найбільш важливі, ключові, суспільні відносини: основи суспільного і державного ладу, права, свободи і обов'язки громадян, форма держави, повноваження органів державної влади тощо.

Саме ці ознаки виділяють закон у системі інших правових актів, додаючи йому якість верховенства. Змінити або скасувати закон вправі тільки той орган, який його прийняв, та у встановленому порядку. Згідно зі пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закони приймає Верховна Рада України.

В свою чергу, розпорядження - не є нормативно-правовим актом, а є документом, який видається посадовими особами, державними органами, установами, підприємствами в межах їх компетенції й має обов'язкову юридичну силу щодо громадян (працівників) та підлеглих установ, яким адресовано розпорядження.

Отже, розпорядженням Голови Верховної Ради України не можуть встановлюватися обмеження щодо здійснення повноважень народного депутата України, оскільки воно не є нормативно-правовим актом, а саме - законом.

Також, суд звертає увагу, що повноваження - офіційно надане кому-небудь право певної діяльності, ведення справ.

Повноваження є одночасно і правом, і обов'язком. Особа, що володіє повноваженням, має певні додаткові можливості, проте не може використовувати їх на свій розсуд, а тільки у формально визначений спосіб. Тому справедливо буде сказати, що повноваження є обов'язком здійснити (реалізувати, застосувати) конкретне суб'єктивне право.

Відповідно до частин шостої, восьмої статті 33 Закону України "Про статус народного депутата України" народним депутатам для виконання доручень Верховної Ради України та її органів або для роботи з виборцями за межами міста Києва у період, визначений Верховною Радою України, витрати на відрядження виплачуються в розмірах, встановлених законодавством.

Народному депутату на строк виконання депутатських повноважень видається дипломатичний паспорт. Народний депутат, який від'їздить у відрядження за межі України за погодженням з Головою Верховної Ради України, його Першим заступником або заступником, після повернення подає Голові Верховної Ради України протягом тижня звіт про відрядження з висновками про одержану інформацію, проведену роботу та її користь для України.

Статтею 40 Закону України "Про комітети Верховної Ради України" передбачено право на відрядження членів комітетів та голів комітетів Верховної Ради України.

Члени комітету з дозволу голови комітету можуть виїжджати у відрядження для вирішення питань, віднесених до предмета відання комітету.

Відрядження члена комітету здійснюється на підставі його письмової заяви, поданої на ім'я Голови Верховної Ради України, погодженої з головою комітету, або за рішенням комітету. Голова комітету вносить подання Голові Верховної Ради України про відрядження члена (членів) комітету відповідно до рішення комітету. Рішення про відрядження членів комітету приймається Головою Верховної Ради України у формі розпорядження.

Про результати відрядження члени комітету складають звіт на ім'я голови комітету.

Голови комітетів можуть виїжджати у відрядження з дозволу Голови Верховної Ради України або його заступників. Звіт про свої відрядження вони подають на ім'я Голови Верховної Ради України.

Кожний народний депутат України має право ознайомитися із звітом за результатами відрядження члена комітету в Апараті Верховної Ради України.

Отже, вбачається, що народний депутат України здійснює свої повноваження шляхом, зокрема, здійснення відряджень, про результати яких - звітує або Голові Верховної Ради України, в разі, якщо відрядження здійснюється народним депутатом України, як головою комітету, або голові комітету, у разі, якщо народним депутатом здійснюється відрядження як членом відповідного комітету.

З аналізу норм Конституції України, Закону України "Про статус народного депутата України" та Закону України "Про комітети Верховної Ради України" судом не встановлено обмеження народного депутата України в частині не здійснення відрядження у тижні, відведені для пленарних засідань Верховної Ради України, відповідно до календарного плану роботи чергової сесії Верховної Ради України, як встановлено у оскаржуваному розпорядженні, або у інші періоди, з огляду на що, оскаржуване розпорядження в частині внесення змін до пункту 1.7 Положення суперечить Закону України "Про статус народного депутата України" та Закону України "Про комітети Верховної Ради України", що є неприпустимим.

Крім іншого, суд бере до уваги, що відповідно до пункту 10 Постанови Президії Верховної Ради України "Про відрядження та поїздки народних депутатів України за кордон" від 24.03.1992 року №2215-ХІІ, чинність якою не втрачено, у сесійний період вважати за доцільне народним депутатам України утримуватись від відряджень або поїздок за кордон, за виключенням офіційних візитів.

З аналізу правового характеру цього пункту вбачається, що він носить рекомендаційний характер, в той час, як пунктом 1.7 оскаржуваного розпорядження здійснювати відрядження у період пленарних засідань забороняється.

Вказаною Постановою Президії Верховної Ради України також не передбачено й порядку вчинення дій в разі здійснення відрядження в межах сесійного періоду народним депутатом України, з чого слід дійти висновку щодо відсутності заборони та можливості здійснення відрядження у зазначений період.

Відповідно до частини першої статті 78 Закону України "Про регламент Верховної Ради України" Голова Верховної Ради України на виконання повноважень, визначених Конституцією України: 1) веде засідання Верховної Ради з дотриманням вимог Регламенту; 3) підписує акти, прийняті Верховною Радою, чим засвідчує відповідність їх змісту прийнятим рішенням; 4) забезпечує оприлюднення актів Верховної Ради, які не потребують наступного підписання Президентом України; 5) здійснює повноваження, передбачені статтею 94 Конституції України; 6) представляє Верховну Раду у зносинах з іншими органами державної влади України та органами влади інших держав і міжнародними організаціями; 7) вживає заходів для забезпечення безпеки і охорони Верховної Ради відповідно до закону; 8) вживає заходів щодо охорони та захисту народних депутатів; 9) веде засідання Погоджувальної ради; 10) забезпечує дотримання календарного плану роботи сесії та порядку денного пленарних засідань; 11) вживає заходів щодо забезпечення присутності народних депутатів на пленарних засіданнях; 12) організовує розробку планів законопроектної роботи Верховної Ради; 13) організовує підготовку питань до розгляду на пленарних засіданнях; 14) здійснює контроль за своєчасним направленням і розглядом депутатських запитів; 15) видає розпорядження з питань відрядження народних депутатів, посадових осіб Верховної Ради і підписує відповідні документи; 16) розподіляє посадові обов'язки між Першим заступником і заступником Голови Верховної Ради України, контролює їх виконання ними; 17) визначає відповідно до предметів відання комітетів головний комітет з підготовки і попереднього розгляду проектів актів, внесених на розгляд Верховної Ради; 18) має право скликати і проводити засідання комітетів, тимчасових спеціальних комісій для розгляду визначених ним або Верховною Радою питань, якщо відповідний комітет або тимчасова спеціальна комісія несвоєчасно чи неналежно виконують свої функції, й повідомляє про це на найближчому пленарному засіданні; 19) порушує перед відповідними органами, посадовими особами питання про відповідальність осіб за невиконання ними вимог, встановлених цим Регламентом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про комітети Верховної Ради України", про тимчасові слідчі комісії, спеціальну тимчасову слідчу комісію і тимчасові спеціальні комісії Верховної Ради України; 20) організовує роботу Апарату Верховної Ради та здійснює контроль за його діяльністю; 21) у разі необхідності скасовує розпорядження Першого заступника чи заступника Голови Верховної Ради України та керівника Апарату Верховної Ради України; 22) пропонує Верховній Раді кандидатуру для призначення на посаду керівника Апарату Верховної Ради України; 23) забезпечує розробку проекту кошторису Верховної Ради на наступний рік; 24) не пізніш як через два місяці після закінчення бюджетного року забезпечує подання на розгляд Верховної Ради звіту про виконання кошторису Верховної Ради за минулий рік; 25) звертається до суду з позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата в разі невиконання ним вимоги щодо несумісності депутатського мандата з іншими видами діяльності; 26) виконує доручення Верховної Ради; 27) здійснює інші повноваження, визначені Конституцією України, законами України та цим Регламентом.

Отже, з аналізу повноважень Голови Верховної Ради України, встановлених Конституцією України та Законом України "Про регламент Верховної Ради України", слід дійти висновку, що повноваження Голови Верховної Ради України, передбачені, зокрема, пунктами 11, 15 Закону України "Про регламент Верховної Ради України" не можуть розумітися як повноваження, які наділяють правом Голову Верховної Ради України встановлювати нові права/обов'язки або створювати обмеження у роботі народного депутата України при виконанні останнім своїх повноважень, в тому числі, у здійсненні відряджень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване розпорядження в частині абзацу третього пункту 4, яким внесено зміни до пункту 1.7 Положення про порядок підготовки і оформлення документів щодо службових відряджень в межах України та за кордон народних депутатів України, їх помічників-консультантів і працівників Апарату Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 06.06.2000 року №490 є протиправним, з огляду на що, позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню.

Водночас, судом звертається увага, що позивач просить суд визнати абзац третій пункту 4 оскаржуваного розпорядження нечинним.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно - правового акта чи окремих його положень.

Враховуючи зазначені вище обставини справи, судом встановлено, що оскаржуване розпорядження не є нормативно-правовим актом, з огляду на що, абзац третій пункту 4 оскаржуваного розпорядження не може бути визнано нечинним в розумінні норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Позаяк, з метою ефективного захисту прав позивача, та з огляду на встановлену протиправність оскарженого розпорядження в частині, суд дійшов висновку про вихід за межі позовних вимог та скасувати абзац третій пункту 4 Розпорядження Голови Верховної Ради України від 28.04.2015 року "Про деякі питання дотримання прав, виконання обов'язків та посилення відповідальності народного депутата України у Верховній Раді України" № 636, яким внесено зміни до пункту 1.7 Положення про порядок підготовки і оформлення документів щодо службових відряджень в межах України та за кордон народних депутатів України, їх помічників-консультантів і працівників Апарату Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 06.06.2000 року №490.

Щодо відмови Голови Верховної Ради України у погодженні відрядження позивачу та третім особам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 24 Закону України "Про статус народного депутата України" народний депутат зобов'язаний: завчасно повідомляти про неможливість бути присутнім на засіданні Верховної Ради України чи її органів керівників цих органів.

Отже, вбачається, що листом від 23.01.2018 року №04-06/3-07(15101), в якому повідомлено про намір бути відсутніми на пленарному засіданні Верховної Ради України у зв'язку із здійсненням відрядження з 4 по 10 лютого 2018 року, народні депутати України - ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 виконали свій обов'язок, покладений на них Законом України "Про статус народного депутата України".

Згідно з пунктом 15 частини першої статті 78 Закону України "Про регламент Верховної Ради України" Голова Верховної Ради України на виконання повноважень, визначених Конституцією України: видає розпорядження з питань відрядження народних депутатів, посадових осіб Верховної Ради і підписує відповідні документи.

Відповідні проекти розпоряджень Голови Верховної Ради України готуються згідно з Положенням про порядок роботи з документами у Верховній Раді України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25.05.2006 року №448.

Листом Парубія А.В. від 02.02.2018 року №01/03-53 (22807) у відповідь на лист від 23.01.2018 року №04-06/3-07(15101) голови фракції "Всеукраїнське об'єднання "Батьківщина" ОСОБА_4 повідомлено, що цей лист розглянуто та взято до відома, проте, зважаючи на вимогу пункту 1.7. Положення, із змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховної Ради України від 28.04.2015 року №636, погодити порушене питання не вбачається за можливе.

Отже, фактично, Головою Верховної Ради України відмовлено у погодженні відрядження позивачу та третім особам.

Вирішуючи питання правомірності відмови у відрядженні народним депутатам України, судом досліджено та проаналізовано чинне законодавство України в межах правовідносин, що є предметом розгляду справи, з огляду на що, суд дійшов наступних висновків.

Положенням, затвердженим розпорядженням Голови Верховної Ради України 06.06.2000 року №490, та змінами, відповідно до розпорядження Голови Верховної Ради України від 28.04.2015 року №636, встановлено порядок підготовки і оформлення документів щодо службових відряджень в межах України та за кордон народних депутатів України, їх помічників-консультантів і працівників апарату Верховної Ради України.

Дослідивши зміст цього Положення із внесеними змінами оскаржуваним розпорядженням, суд дійшов висновку, що Положенням врегульовано підстави та порядок погодження відряджень народних депутатів України, проте, не визначено суб'єкта (хто відмовляє народному депутату України), підстав (для відмови у відрядженні) та форми (лист, розпорядження, наказ та ін.) відмови у погодженні відповідного відрядження народному депутату України.

Крім того, процедури відмови у відрядженні народному депутату України також не передбачено й Положенням про порядок роботи з документами у Верховній Раді України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25.05.2006 року №448.

Положення Конституції України, Закони України "Про Регламент Верховної Ради України", "Про статус народного депутата України", "Про комітети Верховної Ради України" лише встановлюють обов'язок народного депутата України повідомити про свій намір здійснити відрядження Верховну Раду України чи її керівні органи, після чого Голова Верховної Ради України підписує відповідне розпорядження. Порядку відмови у здійсненні відрядження народним депутатам України законодавством не встановлено, як і не встановлено, ким саме має бути відмовлено у здійсненні відрядження.

Крім того, обов'язкової згоди саме Голови Верховної Ради України народний депутат України потребує лише у разі, якщо відрядження здійснюється народним депутатом України як головою комітету Верховної Ради України (пункт 2.2.2 Положення та частина 4 статті 40 Закону України "Про комітети Верховної Ради України"), в той час, як народні депутати - члени відповідного комітету, потребують згоди на здійснення відрядження лише голови комітету (частина друга статті 40 Закону України "Про комітети Верховної Ради України"), або, відповідно до процедури, передбаченою частиною третьою статті 40 Закону України "Про комітети Верховної Ради України", відрядження члена комітету здійснюється на підставі його письмової заяви, поданої на ім'я Голови Верховної Ради України, погодженої з головою комітету, або за рішенням комітету. Голова комітету вносить подання Голові Верховної Ради України про відрядження члена (членів) комітету відповідно до рішення комітету. Рішення про відрядження членів комітету приймається Головою Верховної Ради України у формі розпорядження).

Враховуючи вищевикладене, відмова у здійсненні народними депутатами України відрядження, оформлена листом Голови Верховної Ради України є протиправною, з огляду на що, позовна вимога в частині визнання дій Голови Верховної Ради України Парубія А.В., щодо підготовки та направлення листа №01/03-53, яким відмовлено у погодженні відрядження народних депутатів України, протиправним - підлягає задоволенню.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи позивача та відповідача щодо заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати абзац третій пункту 4 Розпорядження Голови Верховної Ради України від 28.04.2015 року "Про деякі питання дотримання прав, виконання обов'язків та посилення відповідальності народного депутата України у Верховній Раді України" № 636, яким внесено зміни до пункту 1.7 Положення про порядок підготовки і оформлення документів щодо службових відряджень в межах України та за кордон народних депутатів України, їх помічників-консультантів і працівників Апарату Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 06.06.2000 року №490.

3. Визнати дії Голови Верховної Ради України Парубія А.В., щодо підготовки та направлення листа від 02.02.2018 року №01/03-53, яким відмовлено у погодженні відрядження народних депутатів України, протиправним.

4. В іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (01008, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1);

Відповідач: Голова Верховної Ради України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 5);

Третя особа: ОСОБА_4 (04080, АДРЕСА_1);

Третя особа: ОСОБА_5 (04080, АДРЕСА_1.)

Суддя Л.О. Маруліна