Справа № 448/1879/18
Суддя: Кічак Ю. В.
Дата ухвалення: 2019-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер:448/1879/18
Провадження № 2-а/448/39/19
РІШЕННЯ

Іменем України

03.01.2019 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Шегинській Л.М.,

за участю представника позивача Хомяка Є.Л.,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3

та перекладача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Ірак ОСОБА_2 (ОСОБА_2) про примусове видворення за межі території України, а також про його затримання з метою забезпечення видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

Начальник Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Говорущак І.А. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що громадянин Республіки Ірак ОСОБА_2 - відповідач у справі, був затриманий 14.07.2018року о 07.30 год. на відстані 300м від лінії державного кордону на напрямку 477-478 прикордонного знаку прикордонним нарядом від відділення інспекторів прикордонної служби «Нижанковичі» Відділу прикордонної служби «Смільниця», на території Старосамбірського району Львівської області, за спробу незаконного, поза пунктом пропуску, перетину державного кордону з України до Республіки Польща спільно з двома громадянами Республіки Ірак. В подальшому, постановою судді Миколаївського районного суду Львівської області від 09.08.2018р. відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Вказує, що за результатом проведення фільтраційних заходів встановлено, що відповідач прибув на територію України законним шляхом, а саме 10.05.2018 року через пункт пропуску для повітряного сполучення «Львів». Попередньо 21.05.2018 року відповідач вже затримувався на ділянці відповідальності Чопського прикордонного загону за незаконний перетин державного кордону з України до Словацької Республіки в групі осіб. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області відповідач був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та прийнято рішення про його затримання з метою ідентифікації. В подальшому у прийнятті рішення про примусове видворення відповідача було відмовлено в зв'язку з встановленням факту його законного перебування на території України - наявністю паспортного документу та візи, якою визначено дозволений термін перебування на території України 30 діб. Відповідач був поміщений до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та після проведення ідентифікації - відпущений. 27.06.2018 року у зв'язку із встановленням затриманої особи, Чопським прикордонним загоном було прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України, зобов'язано його покинути територію України у термін до 09.07.2018 року. Однак, відповідач дане рішення не виконав, а здійснив ще одну спробу незаконного перетину Державного кордону України на ділянці відповідальності Мостиського прикордонного загону. 17.07.2018 року, за позовом Мостиського прикордонного загону Мостиським районним судом Львівської області було прийнято рішення про затримання відповідача до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з поміщенням до пункту перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України. 07.08.2018року відповідача було поміщено до Чернігівського ПТПІ, де він перебуває на даний час. Заява відповідача про отримання статусу біженця на території України була направлена до Головного управління ДМС України у Львівській області, однак таку заяву не прийнято до розгляду. Крім того, під час перебування в Чернігівському ПТПІ відповідач звертався до представників ГУ ДМС України у Чернігівській області із заявою про отримання статусу біженця або особою, яка потребує додаткового захисту, проте вказана заява йому була повернута на дооформлення. Повторно із заявою про отримання статусу біженця відповідач не звертався та повертатися до країни походження за власні кошти відмовляється з власних міркувань.

Зазначає, що 02.11.2018 року начальником Мостиського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України, яке було доведено до відома відповідача, однак останній відмовився його виконувати з власних міркувань. Вказана інформація стверджує про обґрунтовані підстави того, що відповідач не може виконати рішення про примусове повернення, оскільки з особистих міркувань не хоче повертатися до країни походження.

Стверджує, що обґрунтованими підставами вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове повернення є наступні чинники: відповідач вчинив спробу незаконно, поза пунктами пропуску, перетнути державного кордону України при обтяжуючих обставинах, усвідомлюючи що це незаконно; відповідач грубо порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; відповідач перебуває на території України нелегально, дозволів на працевлаштування в Україні, а так само на постійне або тимчасове проживання не має; відповідач не володіє української мовою, що ускладнює його повернення до країни походження; відповідач не хоче повертатися до країни походження; відповідач використав Україну як транзитну державу на шляху незаконного потрапляння до країн Європейського Співтовариства.

З огляду на вищенаведене, просить суд постановити рішення про примусове видворення відповідача за межі території України. Крім того, просить суд затримати відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з продовженням утримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, визначений ст.289 КАС України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з вищенаведених підстав. Крім того, просив суд звернути увагу на ті обставини, що відповідач системно та грубо порушував законодавство України з прикордонних питань, такий відмовився добровільно виконувати рішення про його примусове повернення та ухиляється від виконання такого з огляду на те, що у нього відсутній дійсний паспортний документ, який дає право на перетин державного кордону України, відсутні підстави для його законного перебування на території України.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні в режимі відеоконференції проти позову заперечив та пояснив, що хоче залишитись в Україні для подальшого вибуття до Німеччини, оскільки там проживають його родичі та саме там бажає проходити лікування. Заперечив щодо видворення його за межі території України з тих підстав, що не хоче повертатися в країну свого походження, оскільки є особою похилого віку з незадовільним станом здоров'я та потребує стороннього догляду, а тому не може перебувати на батьківщині наодинці без родичів. Також зазначив, що у нього наявний паспорт громадянина Іраку для виїзду за кордон, однак віза в такому є протермінованою.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав частково. Заперечив щодо задоволення позову в частині примусового видворення відповідача за межі території України з тих підстав, що відповідач не мав наміру незаконно перетинати державний кордон України, а всі документи, що складені представниками прикордонної служби, складені відносно нього з порушенням вимог чинного законодавства та з порушенням права відповідача на захист; відповідач не бажає повертатися в країну свого походження, у відповідача наявні побоювання щодо загрози його життю у разі повернення в країну громадянського походження - Ірак. Вважає, що відповідача слід затримати з продовженням утримання в пункті тимчасового тримання з метою надання йому можливості оформити належні документи для офіційного вибуття з України в Німеччину.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що громадянин Республіки Ірак ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель м.Заку, район Абасікі Республіки Ірак, - відповідач у справі, потрапив на територію України законним шляхом, а саме 10.05.2018року через пункт пропуску для повітряного сполучення «Львів».

В подальшому, перебуваючи на території України, 20.05.2018 року відповідач незаконно поза пунктами пропуску, перетнув державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку в районі прикордонного знаку №329, на ділянці відповідальності ВПС «Поладь Комарівці», однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки того ж дня та 21.05.2018 року переданий у встановленому законом порядку на територію України, чим порушив вимоги ст.23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області відповідач був визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та прийнято рішення про його затримання з метою ідентифікації. В подальшому у прийнятті рішення про примусове видворення відповідача було відмовлено в зв'язку з встановленням факту його законного перебування на території України - наявністю паспортного документу та візи, якою визначено дозволений термін перебування на території України 30 діб. Відповідач був поміщений до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та після проведення його ідентифікації - звільнений.

27.06.2018 року т.в.о. начальника штабу Чопського прикордонного загону було прийнято рішення №51 від 27.06.2018 року, затверджене начальником Чопського прикордонного загону, про примусове повернення відповідача ОСОБА_2 за межі території України, яким зобов'язано його покинути територію України у термін до 09.07.2018 року.

Однак, відповідач свої зобов'язання за даним рішенням не виконав, а повторно здійснив ще одну спробу незаконного перетину Державного кордону України на ділянці відповідальності Мостиського прикордонного загону.

Так, 14.07.2018 року о 07:30 год. відповідач був затриманий на відстані 300м від лінії державного кордону, на напрямку 477-478 прикордонного знаку, прикордонним нарядом від відділення інспекторів прикордонної служби «Нижанковичі», відділу прикордонної служби «Смільниця», територія Старосамбірського району Львівської області, за спробу незаконного, поза пунктом пропуску, перетину державного кордону з України до Республіки Польща, спільно з двома іншими громадянами Іраку, чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Постановою судді Миколаївського районного суду Львівської області від 09.08.2018 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

17.07.2018 року за позовом Мостиського прикордонного загону Мостиським районним судом Львівської області було прийнято рішення про затримання відповідача до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з поміщенням до пункту перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України.

07.08.2018 року відповідача було поміщено до Чернігівського ПТПІ. Заява відповідача про отримання статусу біженця на території України була направлена до Головного управління ДМС України у Львівській області для розгляду.

Як відомо із листа Головного управління ДМС України у Львівській області від 07.08.2018 року, копія якого міститься в матеріалах справи, заява відповідача громадянина Республіки Ірак ОСОБА_2 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, залишена без розгляду.

Із листа Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України №09-02/1778 від 31.10.2018 року, слідує, що відповідач, перебуваючи на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області у Чернігівському ПТПІ ДМС України, 16.08.2018 року звертався із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України, яка була надіслана до УДМС України в Чернігівській області для розгляду, проте вказана заява 04.09.2018 року йому була повернута на дооформлення. Повторно із заявою про отримання статусу біженця відповідач не звертався та повертатися до країни походження за власні кошти відмовляється з власних міркувань.

02.11.2018 року на підставі ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження Мостиського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України та зобов'язано його покинути територію України у термін до 09.11.2018 року. Вказане рішення затверджене начальником Мостиського прикордонного загону.

Вказане рішення про примусове повернення було вручено відповідачу та такий відмовився його виконувати з власних міркувань.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: копією рішення т.в.о. начальника штабу Чопського прикордонного загону про примусове повернення відповідача ОСОБА_2 за межі території України; копією листа Головного управління ДМС України у Львівській області від 07.08.2018 року; копією листа Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України №09-02/1778 від 31.10.2018 року; копією листа Мостиського прикордонного загону №81/6921 від 02.11.2018 року; копією листа Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України №09-02/1804 від 05.11.2018 року та іншими матеріалами справи.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

У відповідності до частин 1-5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Підставами для подання позову про примусове видворення іноземців є:

невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення;

наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави;

якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію;

якщо іноземець, стосовно якого прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не виїхав з України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення, за винятком випадків, коли особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду,- до набрання рішенням суду законної сили.

Суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Наведений перелік підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Щодо тверджень представника відповідача - адвоката ОСОБА_3 про наявність у відповідача побоювань щодо загрози його життю у разі повернення в країну громадянського походження - Ірак, а відповідно і причин з яких відповідач бажає отримати статус біженця на території України, то суд зауважує наступне.

Відносно відповідача - громадянина Іраку обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та унеможливлюють примусове видворення за межі території України, судом не встановлено.

Немає жодного доказу, який би свідчив, що відповідач залишив країну свого національного походження у зв'язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстриміських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань.

Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту, і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначається Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» № 3671-VI від 08.07.2011 (далі - Закон № 3671-VI), міжнародними актами, в тому числі Конвенцією про статус біженців 1951 року, Протоколом щодо статусу біженців 1967 року.

Згідно положень частин 1 і 5 статті 5 Закону України № 3671-VI особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України, в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п'яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач у передбачені законом строки до відповідного органу із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту, не звертався, а звернувся лише після вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.204-1 КУпАП. Вказані заяви відповідача була залишені міграційними службами без розгляду та повернуті на дооформлення. Так само, на час розгляду справи відсутні відомості про те, що останній повторно звернувся до органу міграційної служби про визнання його біженцем або особою, яка потребує захисту, і така заява прийнята до розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.01.2018р. по справі №161/9709/16-а.

Крім того, в судовому засіданні відповідач повідомив суд про те, що має намір потрапити до Німеччини, де знаходяться його родичі.

Також суд не приймає до уваги покликання представника відповідача в тій частині, що відповідач не мав наміру незаконно перетинати державний кордон України, а всі документи, що складені представниками прикордонної служби, складені відносно нього з порушенням вимог чинного законодавства та з порушенням права відповідача на захист, оскільки ані відповідачем, ані його представником не оскаржувалися судові рішення про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, так і не оскаржувалися у встановленому законом порядку дії чи рішення представників прикордонної служби.

Представлені позивачем докази та пояснення відповідача свідчать про те, що реалізуючи свої права та свободи, останній міг у встановленому порядку іммігрувати в Європейську країну, не завдавши шкоди національним інтересам України. Проте, знаючи про можливість легального в'їзду до Європейський країн, відповідач неодноразово намагався незаконно перетнути державний кордон, у зв'язку із чим порушив чинне законодавство України та завдав шкоди національним інтересам держави.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, зокрема те, що позивачем доведено суду факт незаконного перебування відповідача на території України, оскільки строк дії візи відповідача на даний час закінчився, відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відповідач намагався виїхати (вибути) з території України незаконно та на території України його двічі притягнено до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, що свідчить про грубе порушення ним та ігнорування законодавства України, беручи до уваги наявність рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача, а також те, що відповідач не виконував та не має можливості добровільно виконати рішення про повернення на батьківщину, у відповідача відсутні дійсні документи для перетину державного кордону в офіційному порядку, заяву відповідача про надання йому статусу біженця залишено без розгляду, а перебуваючи в пункті тимчасово тримання відповідач повторно, як і на час розгляду справи в суді, до міграційної служби із належним чином оформленою заявою про набуття статусу біженця не звертався, то суд визнає переконливими твердження позивача про існування обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься в подальшому від самостійного та добровільного виконання рішення про повернення за межі території України, що тягне за собою наслідки, передбачені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а саме примусове видворення за межі України.

З урахуванням встановлених обставин у справі, аналіз наведених норм з точки зору послідовності їх викладення, внутрішнього взаємозв'язку та наслідків застосування дає обґрунтовані правові підстави для задоволення даного позову в частині примусового видворення відповідача за межі території України.

Щодо позовних вимог в частині затримання відповідача з метою забезпечення видворення за межі території України, то з даного приводу слід зазначити таке.

Згідно із п.1 ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Відповідно до ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини про те, що відповідач неодноразово намагався незаконно перетнути державний кордон України поза пунктом пропуску, тобто вчиняв порушення законодавства України з прикордонних питань, беручи до уваги відсутність у відповідача законних підстав для перебування на території України, відсутність дійсних документів, що дають право на виїзд з України, відсутність у нього постійного місця проживання та законного джерела існування на території України, власного житла чи дозволу на працевлаштування, суд вважає, що є підстави для затримання відповідача з продовженням утримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення його примусового видворення.

У відповідності до приписів статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, узгоджуються із встановленими судом обставинами та наведеними правовими нормами, а тому підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12, 241, 244-246, 257, 288, 289 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Примусово видворити громадянина Республіки Ірак ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та жителя м.Заку р-н Абасікі Республіки Ірак, за межі території України.

Затримати громадянина Республіки Ірак ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_2, з метою забезпечення видворення за межі території України, з продовженням утримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному ст.289, п.п.15.5 п.15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.В.Кічак