Справа № 440/4262/18
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2019-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/4262/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єресько Л.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (надалі - відповідач, Кременчуцьке ОУПФУ), де просить:

- визнати дії протиправними щодо застосування обмежень граничного розміру при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.03.2018;

- зобов'язати провести перерахунок та виплату щомісячної пенсії за вислугу років без обмежень граничного розміру пенсій з урахуванням проведених виплат з 01.03.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправність дій відповідача щодо обмеження максимальним розміром пенсії у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Зазначав, що, оскільки пенсія за вислугу років призначена позивачу з 25.06.1993, тобто до набрання чинності до набрання чинності Законом України "Про засади щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", то вказані обмеження на нього не поширюються.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/4262/18, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

26.12.2018 до суду надійшов відзив відповідача на позов (а.с. 20-21), у якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з огляду на те, що позивачу здійснено перерахунок пенсії з 01 березня 2018 року з урахуванням максимального розміру пенсії, визначеного частиною 3 статті 27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Зазначає, що положення абзацу 1 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", на яке посилається позивач у позовній заяві, на нього не поширюються, оскільки положення вказаної норми застосовуються у разі, якщо пенсія призначена до набрання чинності цим Законом та розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії, встановленої цим Законом.

За змістом частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто у порядку письмового провадження, у зв'язку з чим на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Кременчуцькому ОУПФУ Полтавської області та отримує пенсію за вислугу років як працівник цивільної з 25.06.1993, що підтверджується протоколом - рішенням від 29.06.1993 № 1929, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 27).

Кременчуцьким ОУПФУ Полтавської області здійснено перерахунок пенсії за вислугу років позивачу та за наслідками перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2018 склав - 17759,48 грн. (а.с. 113-114).

Разом з тим, виплата пенсії позивачу здійснювалася з урахуванням максимального розміру пенсії, встановленого частиною 3 статті 27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а саме: з 01.03.2018 у розмірі 13 730,00 грн (а.с. 113), а з 01.07.2018 у розмірі 14350,00 грн (а.с. 113 зі звороту), виходячи з десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Позивач звернувся до Кременчуцького ОУПФУ Полтавської області із заявою від 13.09.2018 (вхідний №308/С-14 від 14.09.2018), у якій просив повідомити на яких підставах перерахована з 01.03.2018 пенсія не виплачується

Листом Кременчуцького ОУПФУ Полтавської області від 25.09.2018 №308/С-14 /а.с. 24/ позивача повідомлено, що його основний розмір пенсії від середнього заробітку на теперішній час складає 17 759 грн 48 коп. Враховуючи положення частини 3 статті 27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" максимальний розмір пенсії позивача з 01.03.2018 року становить 13 730 грн, з 01.07.2018 - становить 14 350 грн. Відповідні перерахунки пенсії проведено. В зазначеній величині пенсія здійснюється з 01.07.2018 року, що відповідає чинній методиці пенсійних нарахувань.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо застосування обмежень граничного розміру при нарахуванні та виплаті йому пенсії за вислугу років з 01.03.2018, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46, пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Частиною 1 статті 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) визначено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до пункту "а" частини 1 статті 54 вказаного Закону (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті: працівники льотного і льотно-випробного складу при вислузі років на цих посадах не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Перелік посад працівників льотного складу, порядок обчислення строків вислуги років для призначення їм пенсій, а також порядок призначення і виплати пенсій льотно-випробному складу затверджуються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України (абзац 3 пункту "а" частини 1 цієї статті).

Згідно із пунктом 1 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 418 від 21 липня 1992 року (надалі - Порядок №418), пенсії за вислугу років відповідно до статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і цього Порядку призначаються працівникам льотно-випробного складу, безпосередньо зайнятим у льотних випробуваннях (дослідженнях) дослідної та серійної авіаційної, аерокосмічної, повітроплавальної і парашутно-десантної техніки, незалежно від відомчої належності підприємства, організації, де вони працюють.

Відповідно до пункту 7 Порядку №418 пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу призначаються у розмірі 55 процентів заробітку (пункт 6 цього Порядку) і за кожний рік вислуги (у чоловіків - понад 30 років і у жінок - понад 25 років) пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії за віком. За кожний рік роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктом "а" статті 13 та статтею 14 Закону, пенсія збільшується на 1 процент заробітку.

Згідно з підпунктом "в" пункту 7 Порядку № 418 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 713 від 9 серпня 2005 року, чинної на час здійснення перерахунку пенсії позивачу) у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Отже, законодавством передбачено здійснення перерахунку пенсії працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації щороку з 01 березня, починаючи з 2005 року.

Спору між сторонами щодо підстав та дати здійснення перерахунку пенсії позивача немає. Також немає спору щодо розміру пенсії, визначеного внаслідок перерахунку (17759,48 грн). Спір виник щодо розмірів виплаченої пенсії з 01 березня 2018 року у розмірі 13730,00 грн. та з 01 липня 2018 року у розмірі 14350,00 грн.

Надаючи правову оцінку діям відповідача щодо виплати пенсії позивачу у вказаних розмірах, суд враховує наступне.

За змістом статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI від 08 липня 2011 року (далі - Закон № 3668-VI) (у редакції, чинній на час здійснення перерахунку пенсії позивачу) встановлено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Вказаним законом було внесено зміни, зокрема, до частини 3 статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та частини 3 статті 27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Так, відповідно до частини 3 статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції, чинній на час здійснення перерахунку пенсії позивачу) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Частиною 3 статті 27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (у редакції, чинній на час здійснення перерахунку пенсії позивачу) встановлено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Отже, розмір пенсії, яка виплачується пенсіонерам з 01 січня 2018 року, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" №2246-VIII від 07 грудня 2017 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2018 року становить - 1373 гривень, з 1 липня - 1435 гривень.

Враховуючи викладене, максимальний розмір пенсії з 1 березня 2018 року складає 13730,00 грн. (1373 гривень х 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність), а з 1 липня 2018 року - 14350,00 грн. (1435 гривень х 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Наведені норми законів є чинними, неконституційними не визнавались, а тому підлягають обов'язковому виконанню органами Пенсійного фонду України.

Таким чином, здійснюючи позивачу виплату пенсії у розмірах 13730,00 грн. (з 01.03.2018) та у розмірі 14350,00 грн. (з 01.12.2018) (а.с. 113), відповідач діяв відповідно до закону.

Щодо посилання позивача на те, що встановлене законами обмеження розміру пенсії на нього не поширюється в силу пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", то суд приходить таких висновків.

Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 01.10.2011, передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам встановлюється законодавством незалежно від дати призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання). Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Аналіз наведених норм свідчить, що вони не звужують зміст набутих прав пенсіонерів, розмір вже призначеної пенсії, яких більший зазначеного максимального розміру. Водночас запроваджують обмеження щодо розміру призначених та перерахованих пенсій.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 15.08.2018 у справі № 161/281/17 (реєстраційний номер рішення 75906390), від 15.08.2018 у справі № 161/9572/17 (реєстраційний номер рішення 75872919).

Щодо посилання позивача на пункт 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", то суд зазначає, що призначена позивачу пенсія до набрання чинності цим Законом не перевищувала максимальний розмір пенсії, встановлений цим Законом, та перевищила визначений законом максимальний розмір пенсії лише після її перерахунку, зокрема, у 2018 році.

До того ж, положення Законів України "Про пенсійне забезпечення" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не містять виключень та застережень щодо застосування максимального розміру пенсії до пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності частини 3 статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та частини 3 статті 27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, при перерахунку пенсії позивача у 2018 році пенсійним органом правомірно обмежено розмір такої пенсії.

Щодо посилання позивача на приписи статті 22 Конституції України, то суд зауважує, що Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 5-р/2018 від 22.05.2018 та № 20-рп/2011 від 26.12.2011 сформував чітку позицію стосовно запровадження шляхом прийняття законів змін механізму нарахування соціальних виплат та критеріїв, за якими закони можуть встановлювати обмеження існуючих конституційних прав і свобод людини.

Так, у рішенні № 20-рп/2011 від 26.12.2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України. Одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Неприпустимим є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими не ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

А у рішенні № 5-р/2018 від 22 травня 2018 року Конституційний Суд України вказав, що звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням. Верховна Рада України повноважна ухвалювати закони, що встановлюють обмеження, відповідно до таких критеріїв: "обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов'язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права". Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини, гарантії цих прав і свобод. Але, визначаючи їх, законодавець може лише розширювати, а не звужувати, зміст конституційних прав і свобод та встановлювати механізми їх здійснення. Отже, положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.

Таким чином, Конституційний Суд України вважає, що розміри соціальних виплат можуть змінюватися законодавцем залежно від соціально-економічних можливостей держави, проте законодавець не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб та не дозволяють забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві, зокрема, встановлювати розмір соціальних виплат, нижчий від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України.

Враховуючи викладене, нормативне регулювання виплати призначених (перерахованих) пенсій працівникам льотно-випробувального складу цивільної авіації узгоджується із змістом статей 21, 22 Конституції України, позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішеннях № 20-рп/2011 від 26.12.2011 та № 5-р/2018 від 22.05.2018.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 жовтня 2018 року у справі №243/2495/16-а (номер в ЄДРСР 77507946).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв з урахуванням вимог чинного законодавства, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статями 139, 241, 245, 246, 250, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1,39610, рнокпп НОМЕР_1) до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області ( вул. Велика набережна, 9,Кременчук,Полтавська область, 39630, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя Л.О. Єресько