Справа № 826/23234/15
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

28 грудня 2018 року м. Київ № 826/23234/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» Пантіної Любові Олександрівни про визнання дій, бездіяльності і рішення протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 (ОСОБА_1) звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Фонд) та Уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» Пантіної Любові Олександрівни (Уповноважена особа) про:

- визнання дій та рішення Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним депозитного договору «До запитання» від 28.05.2015 № 350829, - протиправними;

- визнання бездіяльності Уповноваженої особи щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» (ПАТ «УПБ»), які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, - протиправною;

- зобов'язання Уповноважену особу включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «УПБ», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;

- зобов'язання Фонд включити ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників ПАТ «УПБ», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.11.2015 у справі відкрито провадження, проведено підготовчі дії та призначено справу до судового розгляду.

На підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017 згідно з розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2017, справу передано на автоматичний розподіл справ між суддями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.11.2017 справу прийнято до провадження і призначено до розгляду.

У судовому засіданні представник Уповноваженої особи заперечував проти позову та просив залишити його без задоволення з підстав, зазначених у письмових запереченнях. Пояснив, що укладений між позивачем та банком договір є нікчемним, а тому не може мати правових наслідків, тобто на його підставі не може бути здійснено виплату позивачу гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Позивач та представник Фонду у судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Фондом причини неявки представника не повідомлено, будь-яких заяв не подано.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Так, 15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), шляхом його викладення в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тобто, розгляд даної справи після 15.12.2017 здійснено відповідно до приписів нової редакції КАС України.

А саме, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання дій та рішення Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним депозитного договору «До запитання» від 28.05.2015 №350829, укладеного між ПАТ «УПБ» та позивачем та операції з внесення грошових коштів на рахунок позивача, відкритий на виконання вказаного договору, - протиправними, виходячи з такого.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 157 КАС України, в редакції до 15.12.2017, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні положення пункту першого частини першої статті 157 КАС України в редакції до 15.12.2017, містяться в пункті першому частини першої статті 238 КАС України в редакції з 15.12.2017.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 28.05.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ «УПБ» укладено депозитний договір «До запитання» №350829, особовий рахунок НОМЕР_1, рахунок нарахованих процентів НОМЕР_1, згідно з умовами якого, вкладник передає, а банк приймає на умовах цього договору грошові кошти у розмірі 148850 грн., на умовах видачі вкладу на першу вимогу вкладника без обмеження суми та строку дії вкладу.

Пунктом 2.1 договору визначено, що вкладник передає вклад банку готівкою або шляхом безготівкового перерахування зі свого поточного або іншого вкладного рахунку, відкритого у банку чи в іншому банку України. Також на вкладний рахунок вкладника можуть зараховуватися кошти, перераховані з поточного рахунку іншої фізичної особи. У цьому разі вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний рахунок.

Згідно з квитанцією від 28.05.2015 №350829 (23054507) особисто ОСОБА_1 на рахунок НОМЕР_1 внесено кошти у розмірі 148850 грн.

Крім того, згідно платіжного доручення від 28.05.2015 №2, на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 ОСОБА_4 внесено кошти у розмірі 45000 грн., призначення платежу «поповнення вкладу від 28.05.2015 №350829».

Разом з тим, на підставі постанови Правління Національного банку України від 28.05.2015 №348 «Про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 28.05.2015 №107 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «УПБ», згідно з яким, з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «УПБ».

Уповноваженою особою на тимчасову адміністрацію в ПАТ «УПБ» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Л.О.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «УПБ» запроваджено строком на 3 місяці з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 28.08.2015 №562 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «УПБ» Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 28.08.2015 №158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УПБ» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з даним рішенням, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «УПБ» та делеговано всі повноваження ліквідатора провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіній Л.О. строком на 1 рік з 31.08.2015 до 30.08.2016 включно.

У зв'язку з прийняттям Виконавчою дирекцією Фонду рішення №158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УПБ» та делегування повноважень ліквідатора банку» Фонд з 03.09.2015 розпочав виплати коштів вкладникам даного банку через установи банків-агентів Фонду, про що повідомлено на офіційному сайті Фонду.

Листом від 27.08.2015 №01-10/4087 Уповноважена особа повідомила ОСОБА_1 що правочини, в тому числі договір банківського вкладу від 28.05.2015 №350829 (операції з внесення 28.05.2015 грошових коштів на рахунок НОМЕР_1) є нікчемним відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (Закон №4452-VI) та статті 228 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV (ЦК України).

Дії та рішення Уповноваженої особи Фонду про визнання правочинів нікчемними, в частині, що стосується позивача, є предметом оскарження у даній справі.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ, Суд).

В той же час, згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику ЄСПЛ як джерело права.

Змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні ЄСПЛ від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &lп;…&?м; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Так, відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами першим, другим частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень), натомість, визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду позовні вимоги про визнання протиправними дій і скасування рішення Уповноваженої особи про нікчемність правочину (договору банківського вкладу або транзакції) не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, зважаючи на таке.

Згідно із частинами першою, другою та десятою статті 38 Закону №4452-VI Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону №4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу чи рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього Закону перевірка правочинів банку із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін відповідно до вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у справах №809/316/16, №809/74/16, №910/12294/16, №910/24198/16 та №819/353/16.

Ключовим мотивом Великої Палати Верховного Суду було те, що рішення про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, яке прийнято особою, що здійснює повноваження органу управління банку, він не створює жодних обов'язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому ним не можуть порушуватися будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу. Звідси права позивачів в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Крім того, правова природа такого рішення унеможливлює здійснення судового розгляду вимог щодо визнання його протиправним і скасування, а тому позовні вимоги про визнання протиправним і скасування рішення Уповноваженої особи про нікчемність правочинів не можуть бути розглянуті в судовому порядку.

Отже, вирішуючи питання про віднесення до нікчемних правочинів певних договорів або транзакцій Уповноважена особа діє як орган управління банку, а не як суб'єкт владних повноважень, а тому позовні вимоги про оскарження таких дій чи рішення Уповноваженої особи не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловила свою правову позицію з питань підсудності даної категорії справ. Наведене свідчить про наявність усталеної судової практики застосування вказаних вище норм процесуального права.

Згідно з частиною п'ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приймаючи до уваги викладені обставини, суд доходить висновку про неможливість розгляду в порядку адміністративного судочинства позовних вимог в частині визнання протиправними дій та рішення Уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочинів.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, проаналізувавши вказані обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині не належать до юрисдикції адміністративних судів, у зв'язку з чим, суд вбачає наявність достатніх правових підстав для закриття провадження у даній справі в частині.

На підставі викладеного, керуючись статтями 238, 248 КАС України,

ухвалив:

Провадження в адміністративній справі №826/23234/15 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» Пантіної Любові Олександрівни про визнання дій, бездіяльності і рішення протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та рішення Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним депозитного договору «До запитання» від 28.05.2015 №350829, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та позивачем та операції з внесення грошових коштів на рахунок позивача, відкритий на виконання вказаного договору, - закрити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак