Справа № 309/2001/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 рокуЛьвів№ 857/4438/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Герман О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 309/2001/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лісничого Липчанського навчально-виробничого лісництва ОСОБА_2 про визнання дій протиправними (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Довжанин М.М. в м. Хуст Закарпатської області 28.11.2018 року, згідно з журналом судового засідання 10:05 год.), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся з адміністративним позовом до лісничого Липчанського навчально-виробничого лісництва ОСОБА_3 (далі відповідач) про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2018 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач, який покликаючись на те, що вказана ухвала є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що встановлений законом десятиденний строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення пропущений ним із поважних причин, оскільки про оскаржувану постанову він дізнався від державного виконавця після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме після 07.07.2018 року. Про те, що відносно позивача було заведено адміністративну справу ще у лютому місяці 2018 року він не знав і не міг знати, оскільки жодних документів не підписував та їх копії не отримував.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.

Апеляційним судом встановлено, що з даним позовом позивач звернувся до суду 13.07.2018 року.

Предметом оскарження є постанова № 1 від 05 лютого 2018 року, винесена лісничим Липчанського НВЛ ЗЛТК ДВНЗ «НЛТУ України» ОСОБА_2, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, (незаконна порубка, пошкодження та знищення лісових культур і молодняка) відповідальність за яке передбачена ст. 65 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 85 гривень.

З матеріалів справи встановлено, що факт отримання позивачем постанови про накладення адміністративного стягнення № 1 від 05.02.2018 року підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення позивачу особисто поштового відправлення 08.02.2018 року та інформацією із офіційного сайту Укрпошти про особисте вручення відправлення ОСОБА_1

З огляду на вищевикладене, датою, коли ОСОБА_1 повинен був дізнатися про порушення своїх прав, є 08.12.2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені позивачем обставини не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки особа має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку, в тому числі з дотриманням строку звернення до адміністративного суду, а саме по собі покликання позивача на те, що про оскаржувану постанову він дізнався від державного виконавця після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження є безпідставним та не є підставою для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд приходить до переконання про те, що суд першої інстанції правомірно залишив адміністративний позов без розгляду, а тому рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі Суд).

Зокрема, Суд неодноразово зазначав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року (пп. 35-36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (рішення у справі «Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, пп. 51-52; і у справі «Толстой Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, пп. 62-67).

Таким чином, практика Суду також свідчить про необхідність врахування законодавчо встановлених національним законодавством обмежень щодо строків звернення до суду.

Згідно частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 309/2001/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 29.12.2018