Справа № 620/3657/18
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 року Чернігів Справа № 620/3657/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
провизнання протиправним та скасування наказу,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 і просить визнати протиправним та скасувати пункт 43 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 703 від 07.07.2018 «Про результати службового розслідування по фактам незаконного списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами», відповідно до якого, командира групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 , відповідно до п. 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну держав, затвердженою постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95 притягнуто до повної матеріальної відповідальності в розмірі 6 718 683,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з наказу № 703 від 07.07.2018 не зрозуміло, з яких підстав до матеріальної відповідальності було притягнуто майора ОСОБА_1 . Позивач наполягає на тому, що відповідно до вимог Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР розслідування по факту заподіяння матеріальної шкоди має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. Шкода була виявлена під час аудиту Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту за період з 19.02.2018 по 26.04.2018. Оскаржуваний наказ відповідачем було прийнято 07.07.2018, тобто після спливу місячного терміну для завершення розслідування. Також позивач зазначає, що його вже було притягнено до матеріальної відповідальності за наслідками вказаного аудиту, відповідно до наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 30.05.2018 № 342. Щодо притягнення до повної матеріальної відповідальності ОСОБА_1 зазначає, що підставою для такої відповідальності є умисне знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачення військового майна військовослужбовцем або вчинення інших умисних протиправних дій. Позивач зазначає, що за результатами проведеного розслідування документально не підтверджено вини позивача в розтраті паливно-мастильних матеріалів. З огляду на зазначені обставини, позивач вважає, що його вина під час розслідування не була доведена належним чином, а тому просить задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач направив відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що командуванням військової частини НОМЕР_1 при прийнятті наказу стосовно позивача було дотримано вимог чинного законодавства.

Представником позивача було подано до суду відповідь на відзив, в якому він заперечує проти обставин, викладених у відзиві та наполягає на обґрунтуваннях, викладених в позовній заяві.

Ухвалою суду від 12.11.2018 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що майор ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 . На посаду був призначений наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 06.08.2015 № 56.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1194 від 22.06.2018 комісією військової частини НОМЕР_1 у відповідності до вимог наказу Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» було проведено службове розслідування з метою з`ясування причин і умов незаконного (безпідставного) списання паливно-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами (дорожніми листами), а саме: автомобільний бензин (далі - АБ) - 219547 л та дизельне пальне (далі - ДП) - 549973 л, на загальну суму 20227067,00 грн.

За результатами службового розслідування було складено акт, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 .

В ході проведення службового розслідування було встановлено, що на виконання наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 26.04.2018 №244 "Про проведення службового розслідування військовою частиною НОМЕР_2 за фактом нестачі пального у військовій частині НОМЕР_1 " комісією військової частини НОМЕР_2 було проведено службове розслідування з метою з`ясування причин і умов незаконного (безпідставного) списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами (дорожніми листами), а саме автомобільний бензин - НОМЕР_3 л та дизельне пальне - 549973 л, на загальну суму 20227067,00 грн.

За результатом вказаного розслідування наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 30.05.2018 № 342 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі в особі військової частини НОМЕР_1 , яка виникла внаслідок незаконного (безпідставного) списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами.

Комісією військової частини НОМЕР_1 під час проведення службового розслідування у в/ч НОМЕР_1 було встановлено наступне.

Аудитом Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту у період з 19 лютого 2018 року по 26 квітня 2018 року у військовій частині НОМЕР_1 були встановлені порушення вимог пуншу 6.4 Порядку списання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 12 січня 2015 року № 17, які виявилися в тому, що дорожні (робочі) листи до донесення про наявність та рух пального в обов`язковому порядку не додавались, та в порушення вимог п. 5.14.7 Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 24 грудня 2010 року № 690, що діяло до 02 листопада 2017 року, а також Інструкції з обліку військового майна № 440, що набрала чинності з 03 листопада 2017 року, щомісячні донесення Ф.24 командирами підрозділів не подавались, внаслідок чого було виявлено незаконне (безпідставне) списання паливно-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами (дорожніми листами), а саме: автомобільний бензин (далі - АБ) - 219547 л та дизельне пальне (далі - ДП) - 549973 л, на загальну суму 20227067,00 грн.

Аудитом також було встановлено, що в порушення вимог Інструкції про порядок використання автомобільної техніки № 678, переважна кількість дорожніх (робочих) листів, попередньо виписаних до автомобільної, бронетанкової служб, не здавалась, але посадовими особами відповідних служб нові дорожні листи оформлювалися.

Актом службового розслідування військової частини НОМЕР_1 встановлено, що майор ОСОБА_1 допустив безпідставне списання пального, яке не підтверджене дорожніми листами, всього автомобільний бензин - 89959 л, дизельне паливо - 165322 л на загальну суму 6727265,00 грн.

Враховуючи вищевикладені результати службового розслідування, командиром військової частини НОМЕР_1 було прийнято наказ від 07.07.2018 №703, п. 43 якого за порушення вимог ст.11, 16, 58, 111, 112 ч. І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV, ст.3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", статей 2, 5, 6, 15, 16 "Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1225, пункту 6.4 Порядку списання військового майна у Збройних Силах України від 12 січня 2015 року № 17 командира групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 06.08.2015 № 56, відповідно до п. 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженою постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95 до повної матеріальної відповідальності в розмірі 6 718 683,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним наказом позивач звернувся до суду за захистом свої прав та інтересів.

Надаючи нормативно-правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (далі - Положення №243/95).

Відповідно до п. 2 Положення № 243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Пунктами 3, 4 Положення № 243/95 встановлено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю:

а) заподіяння прямої дійсної шкоди;

б) протиправної їх поведінки;

в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;

г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоди.

Згідно із п. 13 Положення № 243/95 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі:

умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій;

приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах;

заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані;

дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину;

недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Згідно із п. 16 Положення № 243/95 розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.

Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами.

Командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.

У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.

Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.

Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту.

Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.

Розслідуванням повинно бути встановлено:

в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка;

якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду;

вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено;

умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду;

чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків;

ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами;

умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (пункти 17-19 Положення № 243/95).

Відповідно до п. 37 Положення № 243/95 встановлено, що матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; невстановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнено військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди. Отже чітко визначено, що необхідно встановити вину в діях саме того військовослужбовця, що притягується до матеріальної відповідальності.

Як вбачається з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2018 №703, підставою для висновків відповідача про заподіяння ОСОБА_1 матеріальної шкоди державі в особі військової частини НОМЕР_1 було зроблено фактично за наслідками проведеного аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у ВЧ НОМЕР_1 , аудитом Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту у період з 19.02.2018 по 26.04.2018 у ВЧ НОМЕР_1 .

Водночас, довідка про проведений аудит та акт службового розслідування, що був затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 , не містить жодних посилань на фактичні обставини, що свідчать про те, що саме позивач здійснив розтрату паливно-мастильних матеріалів.

Матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що саме з вини ОСОБА_1 державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо контролю за наявністю та законністю витрачання і списання пального.

Крім того, суд зазначає, що повна матеріальна відповідальність військовослужбовців, настає тільки якщо військовослужбовці умисно знищили, пошкодили, зіпсували, здійснили розкрадання або незаконне витрачання військового майна.

В той же час, притягнення позивача до відповідальності, з підстав виявлення різниці шляхових листів, які надавались на списання ніж тих, які рахувались за підрозділом, не свідчить про розкрадання, пошкодження, втрату чи незаконне використання військового майна, погіршення або заниження його цінності. Суд вважає, що ані аудитом, ані службовим розслідування не підтверджено вини саме позивача у втраті військового майна.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про протиправність висновків Військової частини НОМЕР_1 про необхідність притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності через те, що відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина у заподіянні шкоди, умови та причини, що сприяли її заподіянню за відсутності доведеності вини позивача у вчиненні порушення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 вже було притягнено до обмеженої матеріальної відповідальності наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 30.05.2018 № 342, який було прийнято за наслідками Аудиту Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту проведеного у період з 19 лютого 2018 року по 26 квітня 2018 року.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, висновок військової частини НОМЕР_1 про необхідність притягнення позивача до матеріальної відповідальності повторно за одне й те саме порушення, суд вважає порушенням норм Конституції України.

Також, суд зважає на те, що аудит Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту було завершено 26.04.2018, після чого було встановлено, що майну військової частини НОМЕР_1 завдано матеріальної шкоди, тобто фактично встановлено порушення. Водночас службове розслідування у військовій частині НОМЕР_1 було призначено 22.06.2018 та завершено наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 703 від 07.07.2018. Таким чином, службове розслідування було завершено після спливу більше двох місяців з моменту виявлення завдання матеріальної шкоди. Зазначене свідчить про те, що під час проведення службового розслідування відповідачем не було дотримано вимог пункту 17 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР. Військовою частиною НОМЕР_1 не було надано суду доказів продовження цього терміну.

В силу прямої дії ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Частиною 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З огляду на наведене вище, суд вважає, що враховуючи протиправність висновків відповідача про необхідність притягнення позивача до відповідальності, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування п. 43 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2018 № 703 підлягають задоволенню, оскільки останній винесений без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що наданий чинним законодавством України.

Згідно з частиною статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено правомірності необхідності притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України , суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказу понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись статтями 139, 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати п. 43 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 703 від 07.07.2018 «Про результати службового розслідування по фактам незаконного списання пально-мастильних матеріалів, яке не підтверджене первинними документами», відповідно до якого, командира групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 , відповідно до п. 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну держав, затвердженою постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95 притягнуто до повної матеріальної відповідальності в розмірі 6 718 683,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Дата складення повного рішення суду - 09.01.2019.

Суддя Ю. О. Скалозуб