Справа № 1340/6309/18
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2019-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/6309/18
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

02 січня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Кушика Й.-Д., розглянув у відкритому судовому засіданні, без повідомлення учасників справи, заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Державного підприємства «Львіввугілля» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Львівського управління Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, -

у с т а н о в и в:

Державне підприємство «Львіввугілля» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Львівського управління Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування наказу № 2496 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ДП «Львіввугілля» від 26.12.2018.

Одночасно із позовною заявою, 28.12.2018, позивач подав заяву про забезпечення позову у цій справі за вх. № 42022, шляхом зупинення дії наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 2496 від 26.12.2018 та заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, що пов’язані з виконанням цього наказу.

В обґрунтування заяви зазначено, що оскаржуваним у межах цієї справи наказом зобов’язано провести перевірку позивача з питань дотримання термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 01.07.2015 по 31.12.2017, з підстав, що визначені п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України. Разом з тим, як зазначає позивач, відповідно до наказу № 683 від 13.04.2018 вже проведено документальну позапланову перевірку ДП «Львіввугілля» з питань дотримання термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних , визначених ст. 201 Податкового кодексу України за період з 01.07.2015 по 31.12.2017. В результаті проведеної перевірки складено акт від 06.06.2018 та прийнято податкове повідомлення-рішення, яке в подальшому оскаржене до суду (справа № 1340/4500/18).

На переконання позивача призначення проведення повторної перевірки, з питань, які оскаржувались у судовому порядку та вважаються неузгодженими є безпідставним та грубим порушенням норм чинного законодавства. Прийняття оскаржуваного наказу від 26.12.2018 свідчить про очевидні ознаки протиправності рішень, дій суб’єкта владних повноважень та грубо порушують права позивача. Проведення повторної перевірки за той самий період і щодо дотримання тих самих норм, з врахуванням правової позиції ДП «Львіввугілля» та наявного судового провадження свідчить про недобросовісність податкового органу та грубо порушує інтереси позивача. Результат перевірки буде фактично оформлений актом на підставі якого буде прийнято податкове повідомлення-рішення щодо накладення штрафу за триваюче правопорушення, яке вже є предметом розгляду провадження № 1340/4500/18.

Ухвалою суду від 02.01.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

За правилами ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Вказану справу разом із заявою про забезпечення позову передано судді для розгляду 02.01.2019.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява про забезпечення позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є безпідставною, а тому в її задоволенні необхідно відмовити, з огляду на наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову – це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову (ч. 1 ст. 150 КАС України).

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з ч. 2 ст. 151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (ч. 6 ст. 154 КАС).

Тобто, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов'язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналогічна правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.10.2018 у справі № 826/5233/18 (адміністративне провадження № К/9901/59189/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд згідно ч. 1 ст. 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

26.12.2018 Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби прийнято наказ № 2469 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ДП «Львіввугілля». Згідно з цим наказом на підставі п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України вирішено провести документальну позапланову невиїзну перевірку ДП «Львіввугілля», з 27.12.2018 тривалістю 5 робочий день.

З цим позовом до суду та відповідною заявою позивач звернувся до суду 28.12.2018, тобто, коли вже здійснювалась відповідна перевірка.

При цьому, дія цього наказу жодним чином не впливає на господарську діяльність позивача та не перешкоджає її здійсненню.

Суд зважає на покликання позивача щодо очевидної протиправності наказу від 26.12.2018, разом з тим, зазначає, що предметом розгляду у адміністративній справі є саме надання такому правової оцінки.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2, застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав, що вказували б на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливість захисту прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів.

На переконання суду, у випадку задоволення заяви про забезпечення позову фактично буде вирішено спір без розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, що суперечить принципам законності, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин справи, та є, з позиції суду, неприпустимим.

Суд не знайшов достатніх підстав вважати що, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Крім того, позивачем не зазначено до якого моменту позов слід забезпечувати.

Також позивачу слід звернути увагу на те, що проведення перевірки платника податків не передбачає обов’язкове прийняття податкових повідомлень-рішень, оскільки їх прийняття можливе тільки у випадку виявлення порушень. Якщо ж такі порушення не виявлено – складається довідка, що прямо передбачено положеннями п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України.

Враховуючи зміст заявлених позовних вимог та співставленні заходів забезпечення позову, про які зазначає позивач, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, оскільки позивачем не подано жодних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову, спричинить утруднення для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Суд зважає на покликання позивача щодо підстав та обставин, за яких прийнято податкове повідомлення-рішення, що оскаржується у межах справи № 1340/4500/18, однак зазначає, що правомірність наказу від 26.12.2018, як зазначено вище, досліджуватиметься при розгляді по суті цієї адміністративної справи.

Крім цього, обраний позивачем вид забезпечення позову у спосіб заборони вчиняти будь-які дії відповідачу щодо цього наказу, не може бути визнаний судом прийнятним, оскільки заборона відповідачу вчиняти відповідні дії є втручанням у повноваження фіскального органу.

Таким чином, оцінюючи подані позивачем докази фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, відтак, заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 150, 153, 154, 243, 248, пп.15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

1. У задоволенні заяви державного підприємства «Львіввугілля» про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Державного підприємства «Львіввугілля» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Львівського управління Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування наказу шляхом зупинення дії наказу № 2496 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ДП «Львіввугілля» від 26.12.2018 та заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, що пов’язані з його виконанням, – відмовити.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 02.01.2019.

Суддя Качур Р.П.