Справа № 280/4805/18
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 грудня 2018 року 09 год. 45 хв.Справа № 280/4805/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними дії Шевченківського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсій страхування з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 та вимог ст. 29 цього Закону; зобов'язати Шевченківське об'єднане Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 ЗУ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування із застосуванням показників середньої заробітної плати в Україні, за календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2016-2017 рр., а саме 5377,90 грн.), та вимог ст. 29 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування шляхом підвищення пенсії на 25,5 % і виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Обґрунтовуючи заявлений позов, ОСОБА_1 зазначає, що отримує пенсію, призначену на пільгових умовах за Списком №2 з 18.01.2011 у відповідності до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. 17.07.2014 позивач набула право на пенсію за віком та звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно статтей 26, 40 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування № 1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-ІV). Проте, відповідачем відмовлено у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-ІV. Вважає дії відповідача неправомірними, посилаючись на те, що їй було призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення", а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше лише у 2018 році. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 16.11.2018 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/4805/18.

Представник відповідача позов не визнав, надавши свій письмовий відзив від 26.11.2018. Зокрема, вказав, що позивачу призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до норм Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з 14.02.2006. Твердження позивача про те, що їй було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, спростовується нормами пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції до 01.10.2017), в яких чітко зазначено, що пільгові пенсії за віком призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». Таким чином, Законом України «Про пенсійне забезпечення» передбачені лише умови та пільги щодо дострокового виходу на пенсію за віком (в частині визначення зниженого пенсійного віку та кількості необхідного трудового стажу). Порядок обчислення розміру такої пенсії за віком встановлено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Отже, відповідно до вищенаведеного, відсутні правові підстави для призначення пенсії за віком, оскільки позивачу вже було призначено пенсію за віком довічно відповідно до норм Закону № 1058. З огляду на таке, зазначає, що відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Приписами ч. 2 ст. 263 КАС України, визначено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 243 КАС України, у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

18.01.2011 ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

З 18.01.2011 ОСОБА_1 призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до норм Закону № 1058-VI, згідно протоколу № 752985 від 23.01.2011.

25.10.2018 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальноообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальтнообов'язкове державне пенсійне страхування» за два календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії та здійснення перерахунку пенсії за більш пізніший вихід на пенсію.

Листом № 636/Х-1 від 07 листопада 2018 року позивачу повідомлено, що оскільки їй вже призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, знову призначити пенсію за віком за нормами ст. 26 з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-VI немає законних підстав.

Не погоджуючись з такими діями відповідача ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом за захистом своїх прав.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

З 01.01.1992 порядок та умови державного пенсійного забезпечення було врегульовано Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ).

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон №1058-VI, який, згідно преамбули, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Пунктом 15 розділу XV Закону №1058-VI (в редакції чинній на час прийняття) визначено, що до приведення законодавства України) відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, з 1 січня 2004 року Закон №1058-VI є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 2 розділу Прикінцевих положень Закону № 1058-VI пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та зі урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Абзацом 2 пункту 16 розділу XV Закону №1058-VI (в редакції на час призначення пенсії позивачу по Списку № 2) визначено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Тобто, положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються лише в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, тоді як розрахунок пенсії здійснюється за нормами Закону № 1058-VI.

Отже, призначення та виплата пенсії позивачу у 2011 році здійснювалися у відповідності до Закону № 1058-VI.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Пунктом "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції чинній на момент призначення пенсії позивачу) встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації 5 робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи, чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Положеннями частини першої статті 9 Закону № № 1058-VI закріплено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Отже, особи, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України в питаннях пенсійного забезпечення мають пільгу, яка виражається у зниженні пенсійного віку, проте, вид пенсії, що їм призначається - це пенсія за віком, яка згідно вищенаведених положень законодавства призначається, перераховуються та виплачується у відповідності з положеннями Закону України "Про загальнообов'язкове / державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини першої статті 40 Закону № № 1058-VI для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Частиною другою статті 40 Закону № № 1058-VI передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

У випадку призначення пенсії на підставі Закону № № 1058-VI, при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 10 Закону № 1058-VI особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Приписи частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV визначають, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-VI.

Вказане відповідає позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14 та Верховним Судом в постанові від 20 березня 2018 року по справі №336/368/16-а(2-а/336/59/16).

Водночас, позивач в позовній заяві стверджує, що він набув право на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням (із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за останні три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії) у відповідності до приписів статті 40 Закону № 1058-IV, оскільки за таким призначенням він звернувся вперше.

Вказані доводи суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови надання пенсій за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку. Втім вид пенсії та порядок її призначення відповідає умовам, що визначені Законом № 1058-VI. Оскільки заява позивача до відповідача фактично стосувалась призначення йому того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка вже була призначена в 2011 році, то вона не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки.

Вказаний висновок підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20 березня 2018 року по справі №336/368/16-а, від 13 листопада 2018 року по справі № 185/860/17.

Не підлягають задоволенню і вимоги про підвищення пенсії за більш пізніший вихід на пенсію, оскільки положення ст.29 Закону № 1058-VI, на які посилається позивач, застосовуються у разі призначення пенсії за віком вперше, тоді коли пенсія за віком позивачу вже була призначена з 2011 року.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У даному випадку Шевченківським ОУПФУ м. Запоріжжя доведено правомірність відмови позивачу у призначенні пенсії відповідно до її заяви від 25.10.2018, оскільки пенсія за віком позивачу вже призначена з 2011 року.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В зв'язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову, відповідно до вимог ст.139 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (69098, АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_1) до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014, м. Запоріжжя вул. Карпенка-Карого, 25-А, ) про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення,а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 16.12.2018.

Суддя Л.Я. Максименко