Справа № 1440/1699/18
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2019-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

02 січня 2019 р.справа № 1440/1699/18

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в письмовому провадженні розглянув адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод", пр. Жовтневий, 471, м. Миколаїв, 54051

до відповідачаМиколаївської митниці ДФС, вул. Московська, 57-а, м. Миколаїв, 54017

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачаГоловне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, пр. Центральний, 141-В, м. Миколаїв, 54055

провизнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" (надалі - позивач або ТОВ "МГЗ") звернулось із адміністративним позовом до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби (надалі - відповідач або Митниця), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області (надалі - третя особа або Казначейство), в якому просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо складання висновку про наявність підстав для повернення надмірно сплачених коштів, за результатами розгляду заяви ТОВ "МГЗ" від 15 вересня 2016 р. № 1145/101-05-117-05;

2) зобов'язати відповідача скласти та надати третій особі висновок про повернення ТОВ "МГЗ" надмірно сплаченого податку на додану вартість (надалі - ПДВ) в сумі 2 266 707,80 грн., шляхом перерахування коштів на рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ № 8694, МФО 899998 у Державному казначействі України;

3) зобов'язати відповідача скласти та надати третій особі висновок про повернення ТОВ "МГЗ" надмірно сплаченого мита в сумі 114 639,18 грн., шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок позивача: п/р 73, ПАТ "Сбербанк", код банку 320627, .

Свої вимоги позивач обґрунтував наступним: ним на митну територію України систематично завозився і декларувався товар - сода каустична, яка використовується в господарській діяльності ТОВ "МГЗ". Митниця неодноразово приймала рішення про коригування митної вартості цього товару в бік збільшення. Такі рішення Митниці були предметом судового спору і низкою судових рішень скасовані картки відмови та рішення про коригування митної вартості товару. Позивач зазначає, що після набрання рішеннями судів законної сили, він отримав право на повернення надміру сплачених податків і зборів, якими є різниця між сумою митних платежів, обчисленою самим позивачем і заявленою ним в митних деклараціях та сумою митних платежів, обчисленою відповідно до коригування Митниці. ТОВ "МГЗ" подало до відповідача відповідну заяву щодо складення висновку на повернення коштів, але відповідач відмовив в його наданні, посилаючись на відсутність остаточних судових рішень, а також на невідповідність сум коштів в судових рішеннях, сумам коштів, які наведені у заяві, та на відсутність документів щодо наявності у позивача податкового боргу. Позивач наполягає на тому, що така відмова носить протиправний характер, так як суперечить фактичним обставинам і приписам митного та податкового законодавства.

Відповідач адміністративний позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні, адже частина рішень судів, на які посилається позивач, переглядається в касаційному порядку, а тому, на переконання відповідача, складання висновку на повернення коштів, передчасне. Також, відповідач вказав на невідповідність сум коштів у судових рішеннях тій сумі, яку позивач просить вказати у висновку до Казначейства. Окрім цього, відповідачем зазначено про неподання документів, які б свідчили про відсутність у ТОВ "МГЗ" податкового боргу (т. 1 а. с. 142-146, т. 2 а. с. 17-21).

Третя особа надала пояснення, з яких слідує, що вона не отримала від Митниці документів, які є передумовою для повернення надміру сплачених позивачем податків і зборів (т. 1 а. с. 49-51).

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2016 р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 р., позовні вимоги повністю задоволено (т. 1 а. с. 148-152, 194-199).

24 квітня 2018 р. постановою Верховного Суду частково задоволена касаційна скарга Митниці, рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 1 а. с. 252-261).

17 липня 2018 р. справа передана до повторного автоматичного розподілу в суді першої інстанції, а 20 липня 2018 р. прийнята до провадження і призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження (т. 2 а. с. 7-10).

16 серпня 2018 р. судом прийнято ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (т. 2 а. с. 50-51).

Позивач клопотав про розгляд справи за його відсутності (т. 2 а. с. 82).

На підставі приписів ст. 205 ч. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), справа розглянута в письмовому провадженні.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Як свідчать надані позивачем письмові докази, Миколаївським окружним адміністративним судом протягом 2014-2015 р.р. була розглянута низка ідентичних за змістом спорів ТОВ "МГЗ" із Митницею, рішеннями в яких скасовані картки відмови та рішення Митниці про коригування митної вартості товару. Такі рішення переглядались Одеським апеляційним адміністративним судом і залишені без змін (т. 1 а. с. 17-46).

За правилами ст. 254 ч. 5 КАС України, в редакції чинній на час судового провадження в суді апеляційної інстанції, судові рішення набрали законної сили.

Таким чином, в судовому порядку підтверджено, що Митниця, відхиляючи заявлену позивачем митну вартість товару і коригуючи її в бік збільшення, діяла протиправно.

Як визначено п. 1.2. Порядку розрахунково-касового обслуговування через органи Державного казначейства України митних та інших платежів, які вносяться до/або під час митного оформлення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України, Державної митної служби України 24 січня 2006 р. № 25/44 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 січня 2006 р. за № 64/11938 (надалі - Порядок № 25/44), надміру сплачені митні та інші платежі - сума коштів, що з різних причин унесена понад розмір, установлений законодавством.

Митні платежі у вигляді ПДВ і мита, які позивач сплатив на підставі рішень Митниці про коригування митної вартості товару, які (рішення) в подальшому були скасовані судом, в силу вищенаведених приписів Порядку № 25/44 є надміру сплаченими, тобто такими, що внесені позивачем у більших розмірах, ніж передбачено законодавством.

У відповідності до ст. 17 п. 17.1. пп. 17.1.10. Податкового кодексу України (надалі - ПК України), платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів передбачає і ст. 301 Митного кодексу України (надалі - МК України).

Повернення платникам помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів, що зараховані на депозитні рахунки митних органів 3734, здійснюється відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 р. № 618, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 р. за № 1097/14364 (надалі - Порядок № 618) (п. 3.4. Порядку 25/44).

Порядок № 618, чинний на час виникнення спірних правовідносин, у п. 2 передбачав, що для повернення цих коштів платником податків подається до митного органу заява довільної форми, підписана керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою. У заяві зазначаються причини повернення коштів, реквізити фінансової установи, ідентифікаційний код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України платника - юридичної особи. У заяві визначається напрям зарахування коштів: а) на рахунок платника податків, відкритий у фінансовій установі; б) на банківський рахунок 2603 для виплати коштів платникам готівкою, якщо такі кошти вносилися готівкою.

15 вересня 2016 р. позивач подав відповідачу заяву № 1145/101-05-117-05, яка містить всі вищеперелічені відомості (т. 1 а. с. 14-16).

У відповідь Митниця надіслала лист, в якому відмовила у складанні висновку щодо повернення надміру сплачених коштів (т. 1 а. с. 12-13).

Відмова відповідача обґрунтована такими доводами:

1) рішення судів, на які посилається позивач, оскаржені в касаційному порядку, а тому "остаточне" судове рішення на час подання позивачем заяви ще не прийнято і повернення надміру сплачених коштів є передчасним;

2) суми митних платежів, про які йдеться в судових рішеннях, не відповідають розрахунку цим сумам у заяві;

3) позивач не підтвердив відсутність у нього податкового боргу.

Суд знаходить відмову Митниці формальною та такою, що суперечить законодавству.

Як вже зазначалось судом, всі рішення, на які посилається позивач, набрали законної сили після їх перегляду в апеляційному порядку. Оскарження їх до суду касаційної інстанції є реалізацією Митницею свого права на касаційну скаргу, але не позбавляє законної сили ці судові рішення. Крім того, процесуальне законодавство не оперує таким терміном, як "остаточне" судове рішення - є рішення, які набрали законної сили і рішення, які такої сили не набрали.

З приводу невідповідності розміру митних платежів у судових рішеннях, сумі, яку позивач вважає надміру сплаченою і просить повернути, слід зазначити, що жодне рішення суду не містить конкретно визначеної суми митних платежів, так як такі спори розглядались у сенсі того, чи взагалі правомірно Митницею збільшені суми митної вартості товару позивача за другорядним методом, порівняно із митною вартістю визначеною самим позивачем, безвідносно до її конкретного розрахунку, а тому такі доводи відповідача безпідставні.

Стаття 43 п. 43.1. ПК України визначає, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Зазначена норма не передбачає того порядку встановлення факту відсутності податкового боргу, на який вказує відповідач - подання платником податків довідки. Більше того, Порядок № 618 взагалі не передбачає подання такої довідки.

Відповідач є структурною частиною фіскального органу та має доступ до інформації про наявність чи відсутність у ТОВ "МГЗ" податкового боргу.

Таким чином, відмова відповідача скласти висновок про повернення позивачу надміру сплачених коштів, не ґрунтується на приписах законодавства.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій в даній справі, Верховний Суд зазначив, що при новому розгляді справи необхідно встановити, чи самостійно ТОВ "МГЗ" визначало митну вартість товару в митних деклараціях, за якими відсутні рішення відповідача про коригування митної вартості.

Слід зазначити, що позивач просив відповідача надати висновок про повернення виключно тих суми коштів, які були сплачені ним в якості гарантії, для подальшого випуску товару у вільний обіг. Розгорнутий розрахунок цих гарантій за всіма митними деклараціями міститься в матеріалах справи (т. 2 а. с. 24-25).

Як визначено ст. 55 ч. 7 МК України, у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу.

Стаття 305 ч. 1 МК України передбачає, що у випадках, визначених цим Кодексом, виконання зобов'язань осіб, що випливають з митних процедур, забезпечуються шляхом надання органам доходів і зборів забезпечення сплати митних платежів у способи, передбачені для відповідної митної процедури.

Отже, у випадку, коли особа декларує митну вартість товару і в подальшому митний орган коригує її в бік збільшення, відповідно, утворюється різниця між вартістю визначеною декларантом та вартістю визначеною митним органом і декларант має право на випуск у вільний обіг товару, за умови, що він сплатить в якості гарантії таку різницю, що і має місце в даному спорі.

Таким чином, сплату позивачем гарантій неможливо прирівнювати до самостійного способу визначення ним митної вартості.

Позивач задекларував митну вартість товару за ціною договору. Не погодившись із митною вартістю, визначеною позивачем, Митниця прийняла рішення про її коригування в бік збільшення. Позивач, на підставі приписів ст. 55 ч. 7 МК України сплатив гарантію, яка є різницею між визначеною ним вартістю товару та вартістю визначеною Митницею, і в подальшому оскаржив до суду рішення відповідача про коригування митної вартості. Судом рішення Митниці визнані незаконними і скасовані. Отже, кошти, які позивач сплатив в якості гарантії, сплачені ним надмірно, так як відповідач протиправно збільшив суму митних платежів і тим самим примусив позивача понести безпідставні витрати. Сплата позивачем гарантій не є видом самостійного визначення митної вартості товару, а протилежний висновок суперечитиме змісту ст. 55 ч. 7 МК України, а тому суд приходить до висновку, що відповідач самостійно не визначав розмір митних платежів, які підлягають поверненню як надмірно сплачені.

Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими.

Згідно із ст. 139 ч. 1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовими витратами в даній справі є судовий збір. Доказів понесення інших судових витрат учасники справи суду не подавали. Позивач сплатив судовий збір в сумі 2 756,0 грн., що підтверджується квитанцією № 04872 від 21 вересня 2016 р. (т. 1 а. с. 4), який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" (пр. Жовтневий, 471, м. Миколаїв, 54051, ) до Миколаївської митниці ДФС (вул. Московська, 57-а, м. Миколаїв, 54017, ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області (пр. Центральний, 141-В, м. Миколаїв, 54055, ), задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Миколаївської митниці ДФС (вул. Московська, 57-а, м. Миколаїв, 54017, ) щодо складання висновку про наявність підстав для повернення надмірно сплачених коштів, за результатами розгляду заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" (пр. Жовтневий, 471, м. Миколаїв, 54051, ) від 15 вересня 2016 р. № 1145/101-05-117-05.

3. Зобов'язати Миколаївську митницю ДФС (вул. Московська, 57-а, м. Миколаїв, 54017, ) протягом 5 робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду в даній адміністративній справі, скласти та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Миколаївській області (пр. Центральний, 141-В, м. Миколаїв, 54055, ) висновок про повернення товариству з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" (пр. Жовтневий, 471, м. Миколаїв, 54051, ) надмірно сплаченого податку на додану вартість в сумі 2 266 707,80 грн. (два мільйони двісті шістдесят шість тисяч сімсот сім гривень вісімдесят копійок), шляхом перерахування коштів на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" (пр. Жовтневий, 471, м. Миколаїв, 54051, ) в системі електронного адміністрування податку на додану вартість № 8694, МФО 899998 у Державному казначействі України.

4. Зобов'язати Миколаївську митницю ДФС (вул. Московська, 57-а, м. Миколаїв, 54017, ) протягом 5 робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду в даній адміністративній справі, скласти та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Миколаївській області (пр. Центральний, 141-В, м. Миколаїв, 54055, ) висновок про повернення товариству з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" (пр. Жовтневий, 471, м. Миколаїв, 54051, ) надмірно сплаченого мита в сумі 114 639,18 грн. (сто чотирнадцять тисяч шістсот тридцять дев'ять гривень вісімнадцять копійок), шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" (пр. Жовтневий, 471, м. Миколаїв, 54051, ), п/р 73, ПАТ "Сбербанк", код банку 320627, .

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Миколаївської митниці ДФС (вул. Московська, 57-а, м. Миколаїв, 54017, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" (пр. Жовтневий, 471, м. Миколаїв, 54051, ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 756,0 грн. (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість гривень).

6. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз