Справа № 440/3623/18
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2018-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2018 року м. ПолтаваСправа № 440/3623/18

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа: ОСОБА_3, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги:

1. визнати протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Полтавській області щодо невжиття належних заходів реагування по фактам, викладеним у звернення ОСОБА_2 від 03.09.2018 року реєстраційний номер 8486682;

2. зобов"язати Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області повторно розглянути звернення ОСОБА_2 від 03.09.2018 року реєстраційний номер 8486682 та вжити заходів реагування з урахуванням обставин, встановлених судом.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

16 жовтня 2018 року ОСОБА_2 (надалі також позивач, ОСОБА_2Г.) звернувся до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (надалі також відповідач, ГТУЮ у Полтавській області), третя особа: ОСОБА_3 (надалі також третя особа, ОСОБА_3В.) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року позовна заява ОСОБА_2 прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

01 листопада 2018 року відповідачем до суду подане клопотання про проведення судового засідання з викликом сторін /а.с. 26-28/.

За наслідками розгляду клопотання відповідача ОСОБА_1 окружний адміністративний суд своєю ухвалою від 02 листопада 2018 року вирішив перейти до розгляду справи у спрощеному провадженні з проведенням судового засідання.

Отже, розгляд справи здійснений в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано на недотримання ГТУЮ у Полтавській області вимог Закону України "Про звернення громадян", що полягало у неналежному, як на думку позивача, розгляді його звернення. ОСОБА_2 вказано, що відповідь ГТУЮ у Полтавській області на його звернення від 13.10.2018 ФИ-8486682 має формальний зміст, нею не вирішені питання, які позивач просив вирішити, а саме: не вчинені заходи реагування щодо виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03.07.2018 по справі № 545/1541/18 щодо стягнення з гр. ОСОБА_3 суми штрафу в розмірі 850 грн. та, відповідно, поповнення бюджету України.

Цим, на думку позивача, порушені норми чинного законодавства України та неналежний розгляд відповідачем звернення, на думку позивача, суперечить практиці розгляду справ Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ).

01 листопада 2018 року відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов /а.с. 29-35/, в якому він просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на відсутність порушення прав позивача.

Відповідач вказував, що стаття 12 Закону України «Про звернення громадян» чітко визначає, що скарги чи заяви громадян, порядок щодо розгляду яких встановлений Законом України «Про виконавче провадження», повинні розглядатися у межах цього Закону. З огляду на таке, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження або її представником, у відповідача відсутні були підстави щодо надання відомостей відносно виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій.

Також, відповідачем вказано, що матеріали виконавчого провадження містять конфіденційну інформацію щодо сторін виконавчого провадження, яку державному виконавцю прямо забороняє розголошувати Закон України «Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання рішень».

05 листопада 2018 року ОСОБА_2 надав до суду відповідь на відзив ГТУЮ у Полтавській області /а.с. 43-50/, в якій повторно акцентував увагу на тому, що бездіяльність відповідача під час розгляду його звернення від 13.10.2018 ФИ-8486682 є протиправною, такою що порушує чинне законодавство України та практику ЄСПЛ.

В судове засідання, призначене на 12 листопада 2018 року, позивач не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі /а.с. 52-60/. Представник відповідача та третя особа у судове засідання не зявилися.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_2 13.10.2018 через Державну установу "Урядовий контактний центр" Національної системи опрацювання звернень виконавчої влади направив своє звернення на адресу ГТУЮ у Полтавській області.

У зверненні від 13.10.2018 № ФИ-8486682 він просив ГТУЮ у Полтавській області вчинити заходи реагування щодо виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03.07.2018 по справі № 545/1541/18 шляхом стягнення у встановленому законом порядку штрафу та судового збору з гр. ОСОБА_3, а також ініціювання притягнення до відповідальності винних осіб за невиконання рішення суду.

14 вересня 2018 року ГТУЮ у Полтавській області надана відповідь на це звернення позивача за № ФИ-8486682 /а.с. 21/, у якій відповідач зазначав, що відповідно до вимог частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» інформація відносно виконавчого провадження може бути надана сторонам виконавчого провадження та їх представникам (стаття 16 Закону України «Про виконавче провадження»). Оскільки ОСОБА_2 не надано документів на підтвердження його повноважень як представника сторони виконавчого провадження, у відповідача відсутній обов`язок щодо надання позивачу відповідної інформації. Роз`яснено ОСОБА_2 порядок ознайомлення з відомостями про виконавчі провадження за допомогою відомостей з Єдиного реєстру боржників. Повідомлено, що відносно вчиненого ОСОБА_3 адміністративного правопорушення внесені відомості до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення.

Стверджуючи, що звернення від 13.10.2018 № ФИ-8486682 не розглянуто по суті та за результатами розгляду звернення позивачу не надано відповіді щодо усіх порушених у зверненні питань, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі - Закон №393/96-ВР).

Частиною першою статті 1 Закону №393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Статтею 5 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Питання розгляду заяв (клопотань) врегульовано статтею 15 Закону України "Про звернення громадян", відповідно до якої органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) /частина 1/.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки /частина 3/.

Стаття 12 Закону України "Про звернення громадян", передбачає, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України", законами України "Про засади запобігання і протидії корупції", "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 14 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі статтею 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Статтею 19 вказаного Закону передбачено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

До професійної таємниці належить інформація, що стала відома державному виконавцю, приватному виконавцю, помічнику приватного виконавця у зв'язку із здійсненням професійної діяльності.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Висновки щодо правозастосування

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача зі зверненням, що стосується виконавчого провадження відносно виконання постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 03.07.2018 справа 545/1541/18 про стягнення з гр. ОСОБА_3 штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП, у розмірі 850 грн на користь держави та стягнення суми судового збору 352 грн 40 коп.

Таким чином, боржником у даному виконавчому провадженні є гр. ОСОБА_3, а стягувачем - держава.

За змістом Закону України «Про виконавче провадження» лише сторони виконавчого провадження (їх представники) та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Оскільки ОСОБА_2 не є ані стороною виконавчого провадження, ані її представником, у відповідача були відсутні підстави щодо надання відомостей відносно виконавчого провадження, вчинення дій на підставі звернення відповідача, повідомлення інформації про фізичну особу (персональних даних) щодо ОСОБА_3

Незважаючи на це, не порушуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», враховуючи положення Закону України "Про звернення громадян", відповідач роз`яснив можливість отримання відповідачем загальнодоступних відомостей щодо виконавчого провадження з Єдиного реєстру боржників та Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення та повідомив, що відносно ОСОБА_3 внесені відомості до бази Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на захист це самостійне субєктивне право, яке зявляється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, в адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту &?р;...&?о;.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Зі системного аналізу норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд прийшов до висновку, що право ОСОБА_2 на отримання відповіді на його звернення від 13.10.2018 № ФИ-8486682 ГТ УЮ у Полтавській області не було порушено, оскільки звернення ОСОБА_2 щодо виконавчого провадження, розглядалось з особливостями, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження», та оскільки ОСОБА_2 не є стороною виконавчого провадження (її представником) у відповідача були відсутні правові підстави надання запитуваної ним конфіденційної інформації та вчинення виконавчих дій згідно зі зверненням.

За таких обставин суд вважає, що відповідь на звернення ОСОБА_2 відповідає вимогам чинного законодавства та не порушує права та інтереси позивача.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", ОСОБА_2 як інвалід ІІ групи звільнений від сплати судового збору. Доказів щодо понесення інших судових витрат позивачем не надано.

Отже, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 36014, рнокпп НОМЕР_1) до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (вул. Соборності, 45, м. Полтава, 36014, ), третя особа: ОСОБА_3 (вул. Шевченка, 82, с.Безручки, Полтавський район, Полтавська область, 38762, рнокпп НОМЕР_2) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Головуючий суддя ОСОБА_4