Справа № 140/2506/18
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2506/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинській області про визнання дій відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу до спеціального стажу роботи періоду служби в армії з 18.09.1989 року по 17.04.1990 року та з 30.05.1990 року по 22.05.1991 року та призначенні пенсії за вислугою років відповідно до п."е" ч.1 ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" протиправними, зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до спеціального стажу роботи період служби в армії з 18.09.1989 року по 17.04.1990 року та з 30.05.1990 року по 22.05.1991 року, призначити та виплатити пенсію за вислугою років відповідно до п."е" ч.1 ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з 07.06.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до Камінь-Каширського ОУ ПФУ Волинської області за призначенням пенсії за вислугою років відповідно до п."е" ч.1 ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Для призначення пенсії на пільгових умовах позивачем були надані усі необхідні документи, в тому числі оригінал трудової книжки, яка підтверджує наявність відповідного пільгового стажу.

Однак, листом від 10.09.2018 №5473/02-10-17 Камінь-Каширське ОУ ПФУ Волинської області відмовило позивачу в призначенні пенсії відповідно до п."е" ч.1 ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", мотивуючи це тим, що період проходження військової служби в армії з 18.09.1989 року по 17.04.1990 року та з 30.05.1990 року по 22.05.1991 року на посаді фельдшера не може бути зарахованим до спеціального стажу, оскільки в Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, відсутні такі медичні заклади, як прикордонна комендатура чи мотоманеврова група, у яких проходив службу позивач.

Проте, дану відмову відповідача в призначенні пенсії за вислугою років, позивач вважає необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства, внаслідок чого підлягає скасуванню, як протиправна.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву від 27.12.2018 (а.с.33-35) представник відповідача не погоджується з адміністративним позовом позивача, оскільки вважає, що управління, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії, діяло у відповідності до вимог чинного законодавства. Представник відповідача зазначає, що в довідці Центрального прикордонного архіву Російської Федерації №21/59 від 02.08.2018 року міститься інформація про призначення 30.05.1990 року на посаду фельдшера прикордонної комендатури ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , у зв`язку із чим дані довідки не можуть бути використані для зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи по спеціальності періоду військової служби. Крім того, згідно Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, прикордонна комендатура чи мотоманеврова група не відносяться до закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України. А тому, вважає, вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 07.06.2018 року позивач звернувся до Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п."е" ч.1 ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Листом від 10.09.2018 №5473/02-10-17 та від 22.10.2018 №6255/02-10-17 Камінь-Каширське ОУ ПФУ Волинської області відмовило позивачу в призначенні пенсії відповідно до п."е" ч.1 ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", мотивуючи це тим, що період проходження військової служби в армії з 18.09.1989 року по 17.04.1990 року та з 30.05.1990 року по 22.05.1991 року на посаді фельдшера не може бути зарахованим до спеціального стажу, оскільки згідно Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, прикордонна комендатура чи мотоманеврова група не відносяться до закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом.

Згідно із статтями 1, 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника, за вислугу років та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 4 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». їм надається також право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом, незалежно від місця проходження військової служби. При цьому всі види грошового забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських враховуються нарівні із заробітною платою робітників і службовців.

За змістом пункту «в» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба, незалежно від місця проходження служби.

Відповідно до вимог ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

З матеріалів справи, зокрема трудової книжки Серії НОМЕР_1 від 04.04.1989 року та військового квитка Серії НОМЕР_2 від 10.05.1989 року, вбачається, що позивач з 18.09.1989 року по 17.04.1990 року проходив військову службу за своєю медичною спеціальністю на посаді санітара-інструктора мотоманевреної групи в військовій частині НОМЕР_3 в с. Чунджа Казахської PCP, що також підтверджується архівною довідкою Прикордонної служби Комітету національної безпеки Республіки Казахстан від 27.09.2018 року №15/7-4-845, де крім іншого, зазначено, що молодший сержант ОСОБА_1 виключений з особистого складу частини з 17 квітня 1990 року за наказом №100, в зв`язку з відбуттям для подальшого проходження служби в військову частину НОМЕР_4 (м. Тбілісі).

З 30.05.1990 року по 22.05.1991 року проходив військову службу на посаді фельдшера 2 прикордонної комендатури в/ч НОМЕР_5 , що також підтверджується архівною довідкою Федеральної державної казенної установи «Центральний Прикордонний архів Федеральної служби безпеки Російської Федерації» від 02.08.2018 року №21/59/АІ7958.

Як встановлено судом, саме період дійсної військової служби протягом 1989- 1991 років на посадах середнього медичного персоналу, відповідач не зарахував до спеціального стажу роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров`я, які мають спеціальний стаж роботи не менше як 27 років, станом на 01 квітня 2018 року.

Скористатись пільговим віком на пенсію можуть ті працівники охорони здоров`я, що мають необхідний стаж роботи на посадах в установах, організаціях, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 року «Про затвердження Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», тобто умовою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію на вислугу років, періодів роботи працівників закладів і установ охорони здоров`я, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку.

Згідно згаданої Постанови до Переліку закладів і установ охорони здоров`я відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. Відповідно до переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відносяться лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Приміткою 3 до постанови Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 року передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Постановою Ради Міністрів СССР від 17 грудня 1959 року №1397 «Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та сільського господарства», зі змінами та доповненнями відповідно до Постанови Ради Міністрів СССР від 12.04.1984 року №313 (чинної на момент проходження позивачем військової служби) передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань.

До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори та інші.

Підпунктом «г» пункту 1 Положення про порядок обчислення стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти і охорони здоров`я, затвердженого постановою Ради міністрів СССР від 17 грудня 1959 року №1397, встановлено, що лікарям та іншим працівникам охорони здоров`я до стажу роботи за спеціальністю, окрім роботи в установах, організаціях і посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, зараховується служба в складі Збройних Сил.

Таким чином, суд вважає, що проходження позивачем військової служби в період 1989-1991 років у лавах Радянської Армії на посаді фельдшера, санітарного інструктора, відповідно до раніше діючого законодавства, давало право останньому на пенсію за вислугу років та зараховувалось до спеціального стажу для призначення даного виду пенсії.

В свою чергу, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

А відтак, суд критично ставиться до посилань відповідача щодо відсутності підстав для зарахування ОСОБА_1 до спеціального стажу військової служби в період 1989-1991 років у лавах Радянської Армії на посаді фельдшера, санітарного інструктора, у зв`язку з відсутністю прикордонної комендатури та мотоманеврової групи серед закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, згідно Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років.

Як встановлено судом, згідно записів трудової книжки Серії НОМЕР_1 від 04.04.1989 року та військового квитка Серії НОМЕР_2 від 10.05.1989 року, позивач в період 1989-1991 років проходив військову службу в лавах Радянської Армії на посаді фельдшера, санітарного інструктора. Дані записи внесені належним чином та скріплені печатками. Суд зауважує, що за вказаний спірний період в трудовій книжці наявні всі необхідні відомості для зарахування даного періоду до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що в довідці Центрального прикордонного архіву Російської Федерації №21/59 від 02.08.2018 року міститься інформація про призначення 30.05.1990 року на посаду фельдшера прикордонної комендатури ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , у зв`язку із чим дані довідки не можуть бути використані для зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи по спеціальності періоду військової служби, виходячи з наступного.

У постанові Верховного Суду у справі №687/975/17 від 21.02.2018 року зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, суд вважає доведеним те, що позивач в період проходження ним строкової військової служби з 18.09.1989 року по 17.04.1990 року та з 30.05.1990 року по 22.05.1991 року перебував на посадах фельдшера та санітарного інструктора, що в сукупності з іншим спеціальним стажем роботи надає йому право на призначення пенсії за вислугою років, відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірність своїх дій щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу роботи періоду служби в армії з 18.09.1989 року по 17.04.1990 року та з 30.05.1990 року по 22.05.1991 року та призначенні пенсії за вислугою років відповідно до п."е" ч.1 ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в розмірі 704, 80 грн., сплачений відповідно до квитанції №0.0..1 від 30.11.2018. (а.с.2)

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно із його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04, п. 268).

На підтвердження понесених витрат на професійну допомогу адвоката позивачем до позовної заяви долучено ордер про надання професійної правничої допомоги від 30.11.2018 Серіїї ВЛ №000015874 (а.с.25), квитанцію до прибуткового касового ордера від 30.11.2018 №16 у сумі 3 500,00 грн. та копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю (а.с.26).

Разом з цим, позивач не надав розрахунку витрат на професійну правничу допомогу.

Досліджуючи вищезазначені документи, суд вважає, що розмір витрат не є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим ним на виконання відповідних робіт (послуг) та обсягом наданих послуг (робіт).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про недоведеність понесених позивачем витрат, які він просить відшкодувати, а відтак витрати, понесені на професійну правничу допомогу адвоката, на користь позивача відшкодуванню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, а відтак рішення в частині присудження виплати пенсії ОСОБА_1 у межах суми стягнення за один місяць, підлягає до негайного виконання.

Керуючись статтями 243-246, 257, 263, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області у зарахуванні ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи періоду служби в армії з 18.09.1989 року по 17.04.1990 року та з 30.05.1990 року по 22.05.1991 року та призначенні пенсії за вислугою років відповідно до п."е" ч.1 ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Камінь-Каширське об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи період служби в армії з 18.09.1989 року по 17.04.1990 року та з 30.05.1990 року по 22.05.1991 року, призначити та виплатити пенсію за вислугою років відповідно до п."е" ч.1 ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 07.06.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок судового збору.

Рішення в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Камінь-Каширське об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області, , адреса: 44501, м. Камінь-Каширський, вул. 1 Травня, 1а.

Суддя Ю.Ю. Сорока