Справа № 810/3212/17
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року м.Київ № 810/3212/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, у якому позивач просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 19.09.2016 року № /321.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно, всупереч існуючого у 2016 році мораторію на проведення перевірок фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень було призначено податкову перевірку позивача та винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Позивач зазначив, що відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII встановлено, що у 2016 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюється виключно з дозволу Кабінету міністрів України, за заявою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Позивач не погоджується з висновками відповідача про перевищення позивачем загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню у 2014-2015 роках, розміру 300000грн. та 1000000 грн., що відповідно до положень ст. 181 Податкового кодексу України зобов'язує позивача подати реєстраційну заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість. Позивач зазначає, що податковим органом не досліджено та не надано оцінку з приводу помилкових відбиттів на РРО в загальній сумі 429 755,00 грн. та повернення коштів на суму 818 770,00 грн. на вимогу покупців.

У зв'язку з цим, позивач вважає, що в нього відсутній обов'язок реєструватися платником податку на додану вартість, а у відповідача були відсутні підстави призначення та проведення перевірки позивача та винесення податкового повідомлення-рішення.

Відповідач позовні вимоги не визнав подав до суду заперечення на адміністративний позов (а.с. 124-131).

Так, зокрема, відповідач зазначив, що документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 18.09.2013 по 31.12.2015 проведена відповідно до затвердженого плану перевірки. Про проведення планової документальної виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 проінформована письмовим повідомленням від 25.07.2016 за № 67/13-03 та наказом про проведення документальної планової перевірки № 767 від 25.07.2016, яке надіслано платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення 25.07.2016. З направленням про проведення документальної планової виїзної перевірки від 09.08.2016 за № 681, 682, 683 та 684 від 09.08.2016, виданих Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, ознайомлено під підпис ФОП ОСОБА_1 09.08.2016.

У ході перевірки встановлено порушення позивачем пункту 181.1. статті 181, пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України, а саме, нереєстрація платником податку на додану вартість у результаті перевищення обсягу продаж 300 000,00 грн. (без урахування ПДВ) протягом 2013-2014 років та перевищення 1 000 000,00 грн. (без урахування ПДВ) із змінами та доповненнями від 07.01.2015 року; пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу, у результаті чого не враховані та не сплачені податкові зобов'язання з ПДВ у сумі 509 704,86 грн., у тому числі за серпень 2014 року - 10 86,30 грн., вересень 2014 року - 18 130,10 грн., жовтень 2014 року - 23 706,34 грн., листопад 2014 року - 22 759,20 грн., грудень 2014 року - 32 589,60 грн., січень 2015 року - 18 778,10 грн., лютий 2015 року - 33761,40 грн., березень 2015 року - 260178,46 грн., квітень 2015 року - 30 491,60 грн., травень 2015 року - 22 563,00 грн., червень 2015 року - 26 246,00 грн., липень 2015 року - 20 756,70 грн., серпень 2015 року - 24 276,72 грн., вересень 2015 року - 35 628,98 грн., жовтень 2015 року - 35 994,46 грн., листопад 2015 року - 56 545,54 грн., грудень 2015 року - 70 412,36 грн.

Відповідно до поданих позивачем до контролюючого органу податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2014 рік (від 09.02.2015 № ), сума одержаного доходу склала 894 539,86 грн.; за 2015 рік (від 18.02.2016 № ) сума одержаного доходу склала 2 010 647,03 грн. Згідно звітів про використання РРО та баз даних ДФС, загальна сума валового доходу платника податків від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) на загальній системі оподаткування за 2014 рік склала 791 341,80 грн.; за 2015 рік 1 613 124,23 грн. Фактичне перевищення відбулося в липні 2014 року у розмірі 329 753,00 грн. Під час проведення перевірки позивач не надавав контролюючому органу помилково відбиті на РРО чеки на загальну суму 429 755,00 грн., а також повернутих коштів на суму 818 770,00 грн. на вимогу покупців, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог.

За наслідками вказаної перевірки контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 19.09.2016 № /321, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на 509 704,86 грн. та за штрафними санкціями 130 316,22 грн.

Стосовно правомірності проведення перевірки контролюючим органом під час дії мораторію відповідач зазначає, що обмеження на проведення перевірки, встановлені пунктом 3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII не поширюються на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на миту територію та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари; на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

Відповідно до інформаційної бази даних ДФС України позивач має ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, які є підакцизними товарами, а отже контролюючий орган мав право проводити перевірку стосовно повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, тому контролюючий орган своїми діями не порушив норм Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII.

Не погоджуючись з висновками контролюючого органу, позивач звернувся до суду.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 відкрито провадження в адміністративній справі №810/3212/17, витребувано докази по справі від сторін, закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду на 02.11.2017.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 зупинено провадження в адміністративній справі №810/3212/17 до 30.11.2017.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 поновлено провадження в адміністративній справі №810/3212/17.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 зупинено провадження в адміністративній справі №810/3212/17 до 18.01.2018.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.01.2018 поновлено провадження в адміністративній справі №810/3212/17.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.01.2018 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, у зв'язку з чим вважати судове засідання 18.01.2018 підготовчим.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 витребувано докази по справі від відповідача, продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 календарних днів та відкладено підготовче засідання у справі на 29.05.2018.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.05.2018 зобов'язано відповідача виконати вимоги ухвали суду від 18.04.2018, викликано свідків в судове засідання, у зв'язку з чим відкладено підготовче засідання у справі на 27.06.2018.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 13.08.2018.

У судовому засіданні 13.08.2018оголошено перерву до 06.09.2018.

06.09.2018 року представником позивача до Київського окружного адміністративного суду було подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с. 240).

У судовому засіданні, призначеному на 06.09.2018, представник відповідача не заперечував проти можливості здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Приймаючи до уваги подане представником позивача клопотання про подальший розгляду справи в порядку письмового провадження, враховуючи відсутність заперечень у представника відповідача з цього приводу та те, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін та відсутність потреби заслухати інших свідка чи експерта, у витребуванні додаткових доказів суд прийшов до висновку здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Протокольною ухвалою від 06.09.2018 року постановлено здійснювати розгляд справи за правилами письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1, що підтверджується відомостями паспорту громадянина України серії НОМЕР_2, виданого Обухівським РВ ГУ МВС України в Київській області 21.02.2001 року (а.с.6-8).

ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, зареєстрована як фізична особа-підприємець Реєстраційною службою Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців НОМЕР_4 від 18 вересня 2013 року, та з 19 вересня 2013 року перебуває на податковому обліку в Миронівській ДПІ Кагарлицьке відділення, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія АГ № 325791 від 25.09.2013 (а.с. 115-116).

Згідно довідки № 2429/2013 про визначення класифікаційних даних, види діяльності за КВЕД-2010 ФОП ОСОБА_1 становили: 56.10. Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 56.21 Постачання готових страв до подій, 56.29 Постачання інших готових страв; 56.30 Обслуговування напоями, 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у. (а.с. 117).

Фактично підприємницька діяльність позивачем здійснюється за адресою: кафе-кондитерська АДРЕСА_2, про що свідчить договір оренди нежитлового приміщення № 01/11/13-01 від 01 листопада 2013 року, укладеного між ТОВ «Виробнича компанія Діспомед» (орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (орендар), відповідно до умов якого орендодавець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов'язується передати, а орендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування приміщення, що визначене у цьому Договорі та зобов'язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату (а.с. 170-174).

Відповідно до пунктів 1.2., 1.3. Договору, адреса будинку, у якому знаходиться приміщення, що орендується: АДРЕСА_2, загальна площа службових приміщень, що орендується: 220 кв.м.

За період з 18.09.2013 по 31.12.2015 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснювала роздрібну торгівлю алкогольними напоями з використанням ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями: кафе-кондитерська «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою м. Києві вул. Фрунзе, 15/1: серія НОМЕР_5, виданої ГУ Міністерства доходів і зборів у м. Києві (термін дії з 19.01.2014 по 18.01.2015); серія НОМЕР_6, виданої ГУ Міністерства доходів і зборів у м. Київ (термін дії з 26.01.2015 по 25.01.2016), про що зазначено в акті перевірки позивача (а.с. 37).

Наказом Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 25 липня 2016 року № 767 на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, пп. 75.1.2. п.75.1. ст. 75, п. 82.1 ст.82 Податкового кодексу України, п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII та відповідно до плану-графіка проведення документальних планових перевірок на ІІІ квартал 2016 року було організовано проведення планової виїзної документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 з 09.08.2016 р. щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 18 вересня 2013 року по 31 грудня 2015 року (а.с. 227).

Копія наказу від 25 липня 2016 року № 767 та повідомлення від 25 липня 2016 року № 67/13-03 про проведення перевірки Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області надіслано на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення 25.07.2016 року, про що свідчить фіскальний чек УДПОЗ «Укрпошта» ПН 55 від 25.07.2016 (а.с. 228).

Копія наказу від 25 липня 2016 року № 767 та повідомлення від 25 липня 2016 року № 67/13-03 про проведення перевірки (а.с. 229) позивачем отримано 01.08.2016, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 228) та власноручні розписки позивача на направленнях на перевірку від 09.08.2016 року № 681, 682, 683, 684 (а.с. 230-233)..

Направлення на перевірку від 09.08.2016 року № 681, 682, 683, 684 були пред'явлені позивачеві 09.08.2016 (а.с. 230-233).

Також, 09 серпня 2016 року Білоцерківська ОДПІ на адресу позивача направила лист № 24090/100/13-03/432 про надання документів для проведення перевірки, зокрема документи, що підтверджують дохідну та витратну частини перевіряємого періоду; виписки банку, відомості про нарахування заробітної плати, трудові договори; договори, угоди контракти, що діяли у період з 18 вересня 2013 року по 31 грудня 2015 року; книги обліку доходів та витрат; видаткові накладні, вантажно-митні декларації, перелік дебіторської та кредиторської заборгованості станом на 01.01.2014, 31.12.201, акти звірки, свідоцтва про право власності на землю, приміщення, договори оренди землі, приміщень, розшифровку витрат по виду витрат на 2013-2015 р.р., оборотно-сальдові відомості по всіх бухгалтерських рахунках за період з 18.09.2013 по 31.12.2015 р.р., інвентаризаційні відомості, калькуляцію собівартості продукції за 2013-2015 р.р., прибуткові накладні, товарно-транспортні накладні, акти виконаних робіт (послуг), чеки; документи, що засвідчують проведення розрахунків; інші документи, які не ввійшли до переліку, але пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності (а.с. 234-235). Зазначений лист було отримано позивачем 09.08.2016 р., про що свідчить її власноручний підпис (а.с. 235).

З 09 серпня 2016 року по 22 серпня 2016 року посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3) за період з 18.09.2013 по 31.12.2015 р. За результатами перевірки складено акт № 783/13-03//174 від 30 серпня 2016 року (а.с. 13-41).

Проведеною перевіркою встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 порушила вимоги:

- п.п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-IV (із змінами та доповненнями) в частині вимог виконання даного пункту щодо обов'язкової реєстрації платником ПДВ.

- п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-IV (із змінами та доповненнями), а саме, перевіркою встановлено заниження позивачем податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у сумі ПДВ 509 704,86 грн., у тому числі за серпень 2014 року - 10 886,30 грн.; вересень 2014 року - 18 130,10 грн., жовтень 2014 року - 23 706,34 грн., листопад 2014 року - 22 759,20 грн., грудень 2014 року - 32 589,60 грн., січень 2015 року - 18 778,10 грн., лютий 2015 року - 33761,40 грн., березень 2015 року - 260178,46 грн., квітень 2015 року - 30 491,60 грн., травень 2015 року - 22 563,00 грн., червень 2015 року - 26 246,00 грн., липень 2015 року - 20 756,70 грн., серпень 2015 року - 24 276,72 грн., вересень 2015 року - 35 628,98 грн., жовтень 2015 року - 35 994,46 грн., листопад 2015 року - 56 545,54 грн., грудень 2015 року - 70 412,36 грн.

- п.п. 120.1 ст. 120, Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-IV (із змінами та доповненнями) відносно терміну подання декларації з податку на додану вартість за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року.

- п.2 ч.1 ст.7, п.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI, в результаті чого занижено єдиний соціальний внесок, занижено нарахування єдиного соціального внеску на загальну суму 24586,76 грн., у тому числі за 2014 рік на суму 12470,42 грн., за 2015 рік на суму 12 116,34 грн.

На підставі акту 783/13-03//174 від 30 серпня 2016 року Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області винесено податкове повідомлення - рішення від 19.09.2016 №/321, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 640021,08 грн., з яких 509704,86 грн. за податковими зобов'язаннями, 130316,33 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 72).

Вважаючи, що вказане податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного.

Перевіряючи правомірність визначення позивачу відповідачем податкових зобов'язань по податку на додану вартість суд зазначає наступне.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 у період, що перевірявся, а саме з 18 вересня 2013 року по 31 грудня 2015 року, здійснювала діяльність: за КВЕД 56.10 - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Фактично підприємницька діяльність здійснювалася за адресою: кафе-кондитерська АДРЕСА_2 (згідно договору оренди нежитлового приміщення № 01/11/13-01 від 01 листопада 2013 року,) Перебувала на загальній системі оподаткування.

Судом встановлено, що за перевіряємий період ФОП ОСОБА_1 не була зареєстрована платником податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), 1000000 грн. (у редакції згідно із Законом № 1621-VII від 31.07.2014 з урахуванням змін, внесених Законом № 71-VIII від 28.12.2014), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Пунктом 183.2 цієї статті встановлено, що у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування (пункт183.10 ст.183 Податкового кодексу України).

Об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до пп. «а» п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України, ставка податку на додану вартість встановлюється в розмірі 20 відсотків.

Згідно податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2014 рік, поданої позивачем до Миронівської ОДПІ Кагарлицьке відділення 09.06.2015 року, сума одержаного позивачем доходу за 2014 рік становить 894 539,86 грн. (а.с. 67-71).

Згідно податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2015 рік, поданої позивачем до Миронівської ОДПІ Кагарлицьке відділення 09.02.2016, сума одержаного позивачем доходу за 2015 рік становить 2 010 647,03 грн. (а.с. 62-66).

Згідно книг обліку розрахункових операцій, книги обліку доходів та витрат, звітів про використання РРО, поданих позивачем за 2014 рік, даних АІС «Податковий блок», перевіркою було встановлені обсяги реалізації товарів у 2014 році у загальному розмірі 892 159,70 грн., із яких: лютий 2014 року - 55 393,80 грн.; березень 2014 року - 46 469,30 грн.; квітень 2014 року - 59 596,60 грн.; травень 2014 року - 24 231,80 грн.; червень 2014 року - 67 472,50 грн.; липень 2014 року - 76 589,00 грн.; серпень 2014 року - 76 480,50 грн.; вересень 2014 року - 90 650,50 грн.; жовтень 2014 року - 118 531,70 грн.; листопад 2014 року - 113 796,00 грн.; грудень 2014 року - 162 948,00 грн., що підтверджується інформацією з бази даних РРО АІС «Податковий блок» за 2014 рік (а.с. 132-141), актом перевірки (а.с. 25), службовою запискою відповідача (а.с. 184-187).

Згідно книг обліку розрахункових операцій, книги обліку доходів та витрат, звітів про використання РРО, поданих позивачем за 2015 рік, даних АІС «Податковий блок», перевіркою було встановлені обсяги реалізації товарів у 2015 році у загальному розмірі 2 008 166,58 грн., із яких: січень 2015 року - 93 890,50 грн.; лютий 2015 року - 168 807,00 грн.; березень 2015 року - 130 892,30 грн.; квітень 2015 року - 152 458,00 грн.; травень 2015 року - 112 815,00 грн.; червень 2015 року - 131 230,00 грн.; липень 2015 року - 103 783,50 грн.; серпень 2015 року - 121 383,58 грн.; вересень 2015 року - 178 144,90 грн.; жовтень 2015 року - 179 972,30 грн.; листопад 2015 року - 282 727,70 грн.; грудень 2015 року - 352 061,80 грн., що підтверджується інформацією з бази даних РРО АІС «Податковий блок» за 2015 рік (а.с. 142-155), службовою запискою відповідача (а.с. 184-187).

Згідно поданої до суду інформації з бази даних РРО АІС «Податковий блок» за 2015 рік, загальна сума отриманого доходу, яка підлягає декларуванню за період 18.09.2013 - 31.07.2014 становила 329 753,00 грн.: лютий 2014 року - 55 393,80 грн.; березень 2014 року - 46 469,30 грн.; квітень 2014 року - 59 596,60 грн.; травень 2014 року - 24 231,80 грн.; червень 2014 року - 67 472,50 грн.; липень 2014 року - 76 589,00 грн.

Отже, судом встановлено, що обсяг реалізації товарів позивачем за 18.09.2013 - 31.07.2014 становив 329 753,00 грн.

В позовній заяві позивач стверджує, що податковим органом не досліджено та не надано оцінку з приводу помилкових відбиттів на РРО в загальній сумі 429 755,00 грн., поверненню коштів на суму 818 770,00 грн. на вимогу покупців.

Надаючи правову оцінку зазначеним доводам позивача суд виходить із наступного.

Відповідно до пункту 4.7 Порядку реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 № 614, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 лютого 2001 року за № 107/5298 (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків у яких виник спір), реєстрація видачі коштів у разі повернення товару (відмови від послуги, прийняття цінностей під заставу, виплати виграшів у державні лотереї та в інших випадках) або скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку здійснюється шляхом реєстрації від'ємної суми тільки в разі забезпечення алгоритмом роботи РРО окремого накопичення у фіскальній пам'яті від'ємних сум розрахунків. Якщо РРО не забезпечує такого накопичення, то дозволяється реєструвати видачу коштів (скасування помилкової суми) за допомогою операції "службова видача". Забороняється реєструвати через РРО від'ємні суми з використанням операції "сторно".

Згідно з пунктом 4.8 цього Порядку, якщо сума коштів, виданих при поверненні товару чи рекомпенсації раніше оплаченої послуги, перевищує 100 гривень, то матеріально відповідальна особа господарської одиниці або особа, яка безпосередньо здійснює розрахунки, повинна скласти акт про видачу коштів. В акті необхідно зазначити: дані документа, що встановлює особу покупця, який повертає товар (відмовляється від послуги); відомості про товар (послугу); суму виданих коштів; номер, дату і час видачі розрахункового документа, який підтверджує купівлю товару (отримання послуги).

Такий самий акт складається при скасуванні помилково проведеної через РРО суми розрахунку, де вказуються дані про помилкову суму та реквізити розрахункового документа. Акти про видачу коштів та акти про скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку передаються до бухгалтерії СПД і зберігаються протягом 3 років. У разі відсутності у СПД бухгалтерії зазначені акти підклеюються на останній сторінці відповідної книги обліку розрахункових операцій.

Проте, належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо помилкових відбиттів на РРО в загальній сумі 429 755,00 грн., та повернення коштів на суму 818 770,00 грн. на вимогу покупців, позивач ані до позовної заяви, ані під час розгляду справи не надав.

За встановлених обставин невиконання позивачем вищевказаних норм Порядку №614, суд доходить висновку про ненадання позивачем належних доказів на підтвердження здійснення його працівниками помилок при проведенні розрахункових операцій, та як наслідок не було доведено у судовому процесі наявність помилкових відбиттів на РРО в загальній сумі 429 755,00 грн. та повернення коштів на суму 818 770,00 грн. на вимогу покупців.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що станом на 31 липня 2014 року за даними Z-звітів та даними Книги обліку доходів та витрат позивача підтверджується отримання доходу позивачем саме в сумі 329 753,00 грн., тобто відбулось досягнення обсягу оподатковуваних операцій податком на додану вартість.

Відповідно до п.183.2. ст.183 ПК України у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Відповідно п. 183.10 ст.183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Як вбачається із матеріалів справи позивач в порушення вказаних вимог законодавства України в термін до 11.08.2014 р. не подала заяву про реєстрацію її платником податку на додану вартість.

З огляду на перевищення позивачем 300000,00 грн. у липні 2014 року, висновки відповідача про заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість за операціями, які були здійснені після перевищення вказаної суми операцій, є правомірними.

Судом встановлено, що обсяг реалізації товарів ФОП ОСОБА_1 за період з 01.08.2014 року по 31.12.2015 року становив в загальному розмірі 2 548 524,28грн., у тому числі за серпень 2014 - 54 431,50 грн.; вересень 2014 - 90 650,50 грн.; жовтень 2014 - 118 531,70 грн.; листопад 2014 - 113 796 грн.; грудень 2014 - 162 948 грн.; січень 2015 - 93 890,50 грн.; лютий 2015 - 168 807,00 грн.; березень 2015 - 130892,30 грн.; квітень 2015 - 152 458,00 грн.; травень 2015 - 112815,00 грн.; червень 2015 - 131230,00 грн.; липень 2015 - 103783,50 грн.; серпень 2015 - 121383,58 грн.; вересень 2015 - 178144,90 грн.; жовтень 2015 - 179 972,30 грн.; листопад 2015 - 282727,70 грн.; грудень 2015 - 352 061,80 грн.

Отже, суд вважає правильними висновки відповідача про встановлення заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість в загальному розмірі 509 704,86 грн., у тому числі за серпень 2014 - 10886,30 грн.; вересень 2014 - 18130,10 грн.; жовтень 2014 - 23706,34 грн.; листопад 2014 - 22759,20 грн.; грудень 2014 - 32589,60 грн.; січень 2015 - 18778,10 грн.; лютий 2015 - 33761,40 грн.; березень 2015 - 26178,46 грн.; квітень 2015 - 30491,60 грн.; травень 2015 - 22563,00 грн.; червень 2015 - 26246,00 грн.; липень 2015 - 20756,70 грн.; серпень 2015 - 24276,72 грн.; вересень 2015 - 35628,98 грн.; жовтень 2015 - 35994,46 грн.; листопад 2015 - 56545,54 грн.; грудень 2015 - 70412,36 грн.

З врахуванням вищенаведених норм Податкового кодексу України за результатами перевірки позивачу податковим органом правомірно визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 509 704,86 грн., (2 548 524,28 грн. х 20 %).

Стосовно нарахування контролюючим органом штрафних санкцій суд виходить з наступного:

Відповідно до пункту 123.1. статті 123 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час проведення перевірки позивача), у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу,тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Згідно пункту120.1. статті 120 Податкового кодексу України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Згідно розрахунку штрафних санкцій по податку на додану вартість, контролюючим органом було нараховано штрафні санкції у загальному розмірі 130 316,22 грн., з яких фінансові санкції за серпень 2014 року - 2721,58 грн.; за вересень 2014 - 4532,53 грн.; за жовтень 2014 - 5926,59 грн.; за листопад 2014 - 5689,80 грн.; за грудень 2014 - 8147,40 грн.; за січень 2015 - 4694,53 грн.; за лютий 2015 - 8440,35 грн.; за березень 2015 - 6544,62 грн.; за квітень 2015 - 7622,90 грн.; за травень 2015 - 5640,75 грн.; за червень 2015 - 6561,50 грн.; за липень 2015 - 5189,18 грн.; за серпень 2015 - 6069,18 грн.; за вересень 2015 - 8907,25 грн.; за жовтень 2015 - 8998,62 грн.; за листопад 2015 - 14136,39 грн.; за грудень 2015 - 14082,47 грн.; штраф за неподання податкових декларації з податку на додану вартість у розмірі 2890,00 грн. (17*170 грн.) (а.с. 156-157).

Отже, правильними є і висновки контролюючого органу про правомірність застосованих до позивача фінансових санкцій та штрафних санкцій за неподання податкової звітності з ПДВ, застосованих згідно з пунктом 120.1 ст.120, пунктом 123.1. ст.123 Податкового кодексу України.

Правильність висновків перевірки було підтверджено допитом свідка ОСОБА_2, яка, будучи головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, в період з 09.08.2016 по 22.08.2016 проводила документальну планову виїзну перевірку позивача.

Стосовно доводів позивача щодо неправомірності проведення перевірки контролюючим органом під час дії мораторію суд виходить із наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до пп. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 та пп. 75.1 ст. 75 Податкового Кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків, зокрема, документальні позапланові виїзні перевірки, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Порядок проведення документальних планових перевірок регламентовано ст.77 Податкового кодексу України.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Отже, з аналізу наведених правових норм вбачається, що право на проведення документальної планової виїзної перевірки платника податків надається лише у випадку, коли останньому до початку проведення зазначеної перевірки, а саме не пізніше ніж за 10 календарних днів, було надіслано рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи вручено під розписку копію наказу про проведення зазначеної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Судом встановлено, що 25 липня 2016 року контролюючим органом на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, пп. 75.1.2. п.75.1. ст. 75, п. 82.1 ст.82 Податкового кодексу України, п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, та згідно з планом-графіком проведення перевірок на ІІІ квартал 2016 року прийнято наказ №767 про проведення планової виїзної документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 з 09.08.2016 р. щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 18 вересня 2013 року по 31 грудня 2015 року (а.с. 227), копію якого разом із письмовим повідомленням від 25 липня 2016 року № 67/13-03 про початок проведення перевірки з 09.08.2016 р. надіслано на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення 25.07.2016 року, про що свідчить фіскальний чек УДПОЗ «Укрпошта» ПН 55 від 25.07.2016 (а.с. 228).

Копія наказу від 25 липня 2016 року № 767 та повідомлення від 25 липня 2016 року № 67/13-03 про проведення перевірки (а.с. 229) позивачем отримано 01.08.2016, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 228) та власноручні розписки позивача на направленнях на перевірку від 09.08.2016 року № 681, 682, 683, 684 (а.с. 230-233).

Направлення на перевірку від 09.08.2016 року № 681, 682, 683, 684 були пред'явлені позивачеві 09.08.2016 (а.с. 230-233).

За змістом п.77.6 ст.77 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із ст.81 цього Кодексу, якою зокрема, передбачено, що у разі не пред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів (копії наказу, направлення на проведення перевірки, службового посвідчення) або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки.

Виходячи з аналізу вказаних норм вбачається, що у випадку недотримання порядку проведення документальної планової виїзної перевірки у платника податків виникає право на недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, яким, як вбачається з матеріалів справи, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не скористалася, надала необхідні первинні документи для проведення вказаної перевірки та яку було проведено в її присутності.

Крім того, правомірність наказу від 25 липня 2016 року № 767 Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про проведення перевірки позивачем не оскаржується.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач при проведенні перевірки діяв у межах та у спосіб, що передбачений законодавством України.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13.02.2018 у справі № 815/4940/16; від 17.04.2018 року у справі №826/12612/17, згідно яких платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на поширення на неї дії мораторію на проведення перевірок у 2016 році, який введено в дію відповідно до п.3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», оскільки зазначене обмеження з 1 січня 2015 року не поширюється на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

Результати проведеної перевірки оформлено актом № 783/13-03//174 від 30 серпня 2016 року.

Відповідно до п.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за № 1300/27745 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

З наведеного вбачається, що акт перевірки є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платникові податків грошових зобов'язань, застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Як вбачається з акту перевірки та не заперечується позивачем, за період з 18.09.2013 по 31.12.2015 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснювала роздрібну торгівлю алкогольними напоями з використанням ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями: кафе-кондитерська «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою АДРЕСА_2: серія НОМЕР_5, виданої ГУ Міністерства доходів і зборів у м. Києві (термін дії з 19.01.2014 по 18.01.2015); серія НОМЕР_6, виданої ГУ Міністерства доходів і зборів у м. Києві (термін дії з 26.01.2015 по 25.01.2016) (а.с.37).

Таким чином судом встановлено, що на позивача не поширюється дія мораторію на проведення перевірок у 2016 році, який введено в дію відповідно до п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи».

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.02.2018 у справі № 815/4940/16.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов'язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а також не спростовано доводи відповідача, натомість відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, діяв в межах повноважень та в порядку, встановленому Законом.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 26.12.2018.

Суддя Кушнова А.О.