Справа № 826/10757/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

17 грудня 2018 року м. Київ№ 826/10757/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., при секретарі Семеняці А.Р., розглянувши адміністративну справу та клопотання про закриття провадження

за позовом ОСОБА_1 (08841, АДРЕСА_1)
доГоловного Управління Держгеокадастру у Київській області (03115, м.Київ, вулиця Серпова, 3/14)
про визнання протиправним та скасування наказів,

за участю представників сторін:

представник позивача: ОСОБА_2

представник відповідача: Чурпіта Ю.М.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного Управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування Наказів Головного управління Держгеокадастру у Київській області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою № 10-15310/15-16-сг від 25.07.2016 р.; № 10-22548/15- 16-сг від 31.10.2016 р.; № 10-22745/15-16-сг від :01.11.2016р.; № 10-22747/15-16-сг від 01.11.2016р.; № 10-22723/15-16-сг від : 01.11.2016р., та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області скасувати записи у Поземельній книзі зареєстрованих земельних ділянок із кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 та НОМЕР_5, що знаходяться на території Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області та поновити запис у Поземельній книзі про земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_6, що знаходиться на території Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судовий розгляд справи.

На адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

В обґрунтування клопотання представник відповідача посилається на те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Представник відповідача зазначає, що прийняті Головним управлінням (як суб'єктом владних повноважень) накази про передачу земельних ділянок у власність є ненормативними актами, які вичерпують свою дію внаслідок їх виконання. Скасування таких актів не породжує наслідків для користувачів земельних ділянок, оскільки захист порушеного права у разі набуття права користування на земельну ділянку юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є Накази Головного управління щодо передачі у власність земельної ділянки, тобто ненормативні акти, що застосовується одноразово і з прийняттям яких виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки такі накази Головного управління вичерпали свою дію шляхом виконання.

Їх скасування не породжує наслідків для власників земельних ділянок, оскільки у таких осіб виникло право власності або користування земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Зважаючи на вищевикладене, Суд приходить до висновку, що дані правовідносини вичерпали свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані після їх виконання.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що на земельні ділянки, державну реєстрацію яких Позивач просить визнати нечинною та скасувати, виникли та належним чином зареєстровані цивільні права.

Отже є підстави вважати що існує спір про майнові права третіх осіб у справі.

Таким чином, оскільки в даному випадку дії відповідача, спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав третіх осіб, то ці відносини є спором про право цивільне і справу слід розглядати у порядку цивільного судочинства, незважаючи на те, що у ньому бере участь суб'єкт публічного права.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав заявлене клопотання.

Представник позивача заперечував щодо задоволення клопотання про закриття провадження та надав заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі №826/10757/17.

За змістом частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктами 1-2 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 19 ЦПК Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав: фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

Отже, адміністративний суд не є судом, "встановленим законом" для цілей розгляду спору, що має місце у даній справі.

Отже, Суд приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Також, на виконання вимоги, зазначеної у частині першій статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, є необхідним роз'яснити позивачу, що розгляд позовної заяви останнього має здійснюватися у порядку цивільного судочинства, із врахуванням правил територіальної підсудності відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновку що клопотання Головного Управління Держгеокадастру у Київській області про закриття провадження підлягає задоволенню.

З огляду на наведене, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 238, 239, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

Ухвалив:

1. Задовольнити клопотання Головного Управління Держгеокадастру у Київській області про закриття провадження.

2. Закрити провадження у справі №826/10757/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування Наказів Головного управління Держгеокадастру у Київській області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою № 10-15310/15-16-сг від 25.07.2016 р.; № 10-22548/15- 16-сг від 31.10.2016 р.; № 10-22745/15-16-сг від :01.11.2016р.; № 10-22747/15-16-сг від 01.11.2016р.; № 10-22723/15-16-сг від : 01.11.2016р., та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області скасувати записи у Поземельній книзі зареєстрованих земельних ділянок із кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 та НОМЕР_5, що знаходяться на території Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області та поновити запис у Поземельній книзі про земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_6, що знаходиться на території Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області.

3. Роз'яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до розгляду місцевого загального суду за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Б. Федорчук