Справа № 2-а-2451/11/2170
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2018 року

Київ

справа №2-а-2451/11/2170

адміністративне провадження №К/9901/35947/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., секретар судового засідання - Титенко М.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуДочірнього підприємства «Слобожанське» Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Славія»
на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 (колегія суддів: М.П. Коваль, В.О. Потапчук, Г.В. Семенюк)
у справі№2-а-2451/11/2170
за позовомДочірнього підприємства «Слобожанське» Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Славія»
доДержавної фінансової інспекції в Херсонській області
провизнання нечинною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Слобожанське» Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Славія» (далі - Товариство) звернулося із адміністративним позовом Одеського окружного адміністративного суду до Контрольно-ревізійного управління в Херсонській області (далі - КРУ), правонаступником якого є Південний офіс Держаудитслужби, том. 2, а.с. 130 (далі - Аудит служби), в якому просило визнати нечинною та скасувати вимоги щодо усунення порушень від 01.04.2011 № 21-07-16-14/1940.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржувана вимога є безпідставною та не відповідає, чинному на час її винесення законодавству України, так як Товариству не отримувало зайві бюджетні кошти в сумі 795600,01 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02.06.2011 (суддя - О.В. Ковбій) позов задоволено. Визнано нечинною та скасовано вимогу КРУ від 01.04.2011 № 21-07-16-14/1940, у зв'язку із не підтвердженням допущених порушень позивачем, які були виявлені відповідачем під час проведення ревізії.

З даним висновком Одеський апеляційний адміністративний суд не погодився, і постановою від 04.12.2012 скасував рішення суду першої інстанції, відмовивши у задоволені позову. Мотивами даного рішення стали встановлені обставини звільнення керівника позивача від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію» за доведеними фактами вчинення умисних дій по отриманню бюджетних коштів в сумі 795600,01 грн. Сам факт звільнення керівника позивача є нереабілітуючою обставиною, а тому виявлені порушення відповідачем під час ревізії Товариством є правомірними, що свідчить про відсутність підстав для скасування вимоги.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та залишити рішення суду першої інстанції в силі. В більшій частині, доводи касаційної скарги знаходять своє відображення в доводах позовної заяви. При цьому, позивачем зауважується, що його було не повідомлено про розгляд і вирішення даної справи у суді апеляційної інстанції, щодо наявності винесеного рішення якої довідався лише в 2018 році під час ознайомлення із матеріалами справи. Доводить про неотримання жодних повісток про виклик до суду апеляційної інстанції, внаслідок чого був позбавлений можливості прибути до суду та взяти участь у розгляді справи, що є свідченням порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального Закону, чинного в той час.

У письмовому відзиві на вказану касаційну скаргу, який надійшов до Верховного Суду поставлено питання про залишення її без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що відповідно до постанови старшого слідчого прокуратури Білозерського району від 14.02.2011 та постанови Білозерського районного суду Херсонської області від 14.02.2011 № 4-50/11, на підставі направлень на проведення ревізії від 22.02.2011 № 178 та № 179, заступником начальника відділу Контрольно-ревізійного управління в Херсонській області Щербенком В.В. та головним контролером-ревізором Стрельченком М.Л. проведена позапланова ревізія фінансово-господарської діяльності Товариства за період з 01.01.2008 по 01.05.2008.

Ревізію проведено з 22.02.2011 по 04.03.2011 відповідно до питань програми ревізії та робочого плану з відома директора Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Славія» Біленко В.М., за результатами якої складено акт від 14.03.2011 № 07-18/07.

01.04.2011 листом КРУ № 21-08-16-14/1910 на адресу позивача направлено вимогу про усунення порушень законодавства, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності Дочірнього підприємства «Слобожанське» Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Славія».

Пунктом 2 зазначеної вимоги встановлено, що внаслідок порушення вимог пункту 5 Порядку справляння збору та використання коштів на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2005 року №587 в акт про фактичний обсяг робіт та витрат станом на 31.03.2008 року внесено завищені дані про фактично понесені витрати (без ПДВ) щодо придбання саджанців виноградних використаних для посадки на загальну суму 1105600,01 гривень, що в подальшому призвело до зайвої компенсації витрат Головним управлінням агропромислового розвитку Херсонської облдержадміністрації, вартості виноградних саджанців за рахунок коштів спеціального фонду державного бюджету на загальну суму 795600, 01 гривень.

Не погоджуючись із даною вимогою про усунення порушень, Товариство звернулося до суду із позовом, де апеляційний суд, законність рішення якого є предметом даного касаційного провадження, зазначив про безпідставність заявленого позову.

Разом з тим, Касаційний суд, розглядаючи касаційну скаргу відповідача (по суті спору) в межах її доводів, вважає, що суд апеляційної інстанції, розглядаючи дану справу допустив порушення вимог процесуального законодавства України, виходячи із наступного.

На час розгляду та вирішення даної справу у суді апеляційної інстанції був чинний Кодекс адміністративного судочинства України, в редакції Закону України від 06.11.2012 №5477-VI (далі - КАС України).

Так, згідно із приписами статті 196 КАС України, в редакції Закону України від 06.11.2012 №5477-VI апеляційний розгляд здійснюється колегією суддів у складі трьох суддів за правилами розгляду справи судом першої інстанції з урахуванням особливостей, встановлених цією главою.

Після відкриття судового засідання і вирішення клопотань осіб, які беруть участь у справі, суддя-доповідач доповідає в необхідному обсязі зміст судового рішення, що оскаржується, апеляційної скарги та заперечень на неї.

Для надання пояснень, а також у судових дебатах першій надається слово особі, що подала апеляційну скаргу. Якщо апеляційні скарги подали обидві сторони, першим дає пояснення позивач. За ними дають пояснення і виступають у дебатах особи, які приєдналися до апеляційної скарги, а потім - інші особи, які беруть участь у справі.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Згідно із пунктами 1 та 2 частини першої статті 197 КАС України, в редакції Закону України від 06.11.2012 №5477-VI суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі:

1) відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю;

2) неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Отже визначальною ознакою вирішення та розгляду судом апеляційної інстанції справи у порядку письмового провадження станом на 2012 рік було, серед іншого, неприбуття у жодної особи з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, але за умови їх належного повідомлення.

Порядок повідомлення сторін по справі був передбачений Главою 3 розділу ІІ КАС України, в редакції Закону України від 06.11.2012 №5477-VI. Серед основних інструментів повідомлення, статтею 33 процесуального Закону, було визначено такий вид як повістка, яка, зокрема, надсилається особам, які беруть участь у справі рекомендованою кореспонденцією (листом), із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами (стаття 33 КАС України).

При цьому у відповідності до приписів частини восьмої статті 35 КАС України, в редакції Закону України від 06.11.2012 №5477-VI вважається, що повістку вручено юридичній особі, якщо вона доставлена за адресою, внесеною до відповідного державного реєстру, або за адресою, яка зазначена її представником, і це підтверджується підписом відповідної службової особи.

Отже вірним видом процесуальної поведінки суду апеляційної інстанції задля можливості розгляду ним даної справи у порядку письмового провадження мало бути дотримання вимог щодо належного повідомлення осіб, які брали участь у розгляді даної справи.

Верховний Суд, розглядаючи дану справу встановив, що згідно із позовною заявою, Товариство зазначило юридичну адресу: м. Херсон, вул. Янтарна, 25 та фактичну адресу: м. Херсон, вул. Перекопська, 87.

Разом з цим, всі наступні документи, які адресовані до суду першої інстанції позивачем, такі як письмові пояснення (том.1, а.с.149-157) та заява про видачу копії постанови суду першої інстанції (том.2, а.с.23) містять вказівку про те, що фактична адреса Товариства є м. Херсон, вул. Перекопська, 20, каб. №110.

Згідно супровідного листа Херсонського окружного адміністративного суду, вих. №17451 (р) від 22.06.2011, копія постанови цього суду була надіслана Товариству на фактичну адресу м. Херсон, вул. Перекопська, 20 (том.2, а.с.25), яка отримана ним 23.06.2011, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення (том.2, а.с.26), на зворотному боці якої також вказана адреса м. Херсон, вул. Перекопська, 20.

Таким чином, Верховний Суд, розглядаючи касаційну скаргу позивача, у судовому засіданні дослідив, що фактична адреса позивача є адреса, яка була ним зазначена ще під час розгляду справи у суді першої інстанції, - м. Херсон, вул. Перекопська, 20.

Однак, суд апеляційної інстанції надсилав позивачу повістки про виклик у судове засідання на адреси Товариства, що були вказані ним ще у позовній заяві, а саме: м. Херсон, вул. Янтарна, 25 та м. Херсон, вул. Перекопська, 87, що вбачається із листів, які надсилались засобами поштового зв'язку. При цьому у повістках, які були предметом даних поштових направлень, вірно зазначена фактична адреса позивача, а саме м.Херсон, вул. Перекопська, 20.

Згідно із частиною першою статті 353 КАС України, в чинній редакції підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 353 КАС України, в чинній редакції порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Підсумовуючи наведене, та враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції, належним чином не повідомив позивача про розгляд справи за його участю, про що стверджує позивач у касаційній скарзі, Суд вважає за необхідне скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 у цій справі, та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Слобожанське» Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Славія» задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 скасувати і справу направити на новий розгляд до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

…………………

…………………

………………….

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва
С.С. Пасічник
Судді Верховного Суду