Справа № 361/5223/18
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2019-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2019 року м. Київ справа № 361/5223/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання незаконною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

22 серпня 2018 р. до Броварського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач) (з урахуванням уточнення позову), в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову відповідача від 10 серпня 2018 р. про повернення стягувачу виконавчого листа №361/6578/17 від 11 червня 2018 р., а виконавчий лист повернути до відповідача для подальшого виконання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21 червня 2018 р. відповідачем відкрито виконавче провадження за поданим позивачем виконавчим листом про перерахунок пенсії. 10 серпня 2018 р. відповідачем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач вважає цю постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню у зв'язку з тим, що відповідачем не проведено будь-яких виконавчих дій на виконання рішення суду за виконавчим листом.

Ухвалою від 23 серпня 2018 р. Броварського міськрайонного суду Київської області справу передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду з урахуванням територіальної юрисдикції. На час передачі адміністративної справи до іншого адміністративного суду провадження у ній відкрито не було.

24 вересня 2018 р. протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Журавля В.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Цією ж ухвалою витребувано від відповідача окремі матеріали виконавчого провадження № 56639556 в частині, яка стосується винесення постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУ юстиції у місті Києві Диких Олени Василівни від 10 серпня 2018 р. у виконавчому провадженні № 56639556 про повернення виконавчого документа стягувачу, надсилання цих документів позивачу чи його ознайомлення іншим способом із вказаними документами, а також належним чином засвідченні документи, на підставі яких винесено дану постанову.

31 жовтня 2018 р. ухвалою Київського окружного адміністративного суду повторно витребувано від відповідача докази по справі.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, відзив до суду не подав, з клопотанням та іншими заявами до суду не звертався.

14 листопада 2018 р. до суду надійшло клопотання від позивача про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

14 листопада 2018 р. у судове засідання сторони не прибули.

20 листопада 2018 р. до суду надійшли документи, надіслані відповідачем на підставі ухвали суду від 31 жовтня 2018 р.

Ураховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, розгляд справи здійснено судом без участі представників сторін у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 5 березня 2018 р. в адміністративній справі № 361/6578/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, позов задоволено частково, зокрема зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року як пенсіонеру органів внутрішніх справ згідно із Законом України від 23 грудня 2015 року №900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статтями 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», на підставі наданої довідки Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області про грошове забезпечення від 10 травня 2017 р. № П-3019.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2018 р. апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2018 року у справі № 361/6578/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії повернуто заявникові.

11 червня 2018 р. Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист в адміністративній справі № 361/6578/17 щодо зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року, згідно з яким рішення суду набрало законної сили 14 травня 2018 р., строк пред'явлення виконавчого листа до виконання - 14 травня 2021 р.

У подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 5 березня 2018 р. в адміністративній справі № 361/6578/17, до якої додав необхідні документи.

21 червня 2018 р. постановою відповідача відкрито виконавче провадження №56639556. Цю постанову відповідачем направлено боржнику - органу ПФУ.

9 липня 2018 р. до відповідача надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 6 липня 2018 р. № 5808/07-01. Зазначено, що на виконання постанови Броварського міськрайоного суду Київської області від 5 березня 2018 р. № 361/6578/17 Головним управлінням Пенсійного фонду у Київській області 12 червня 2018 р. проведено перерахунок ОСОБА_1 з 1 січня 2016 р. пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23 грудня 2015 р., ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 р. «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», № 947 від 18 листопада 2015 р. «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. № 268» та довідки Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області про розмір грошового забезпечення станом на 1 січня 2016 р.

У листі стверджується, що сума коштів по перерахунку за період з 1 січня 2016 р. по 31 липня 2018 р. становить 3 682 грн. 49 коп. та буде виплачена ОСОБА_1 в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям громадян», а саме:

- за період з 1 січня 2018 р. по 31 липня 2018 р. сума 831 грн. 53 коп. виплачена у квітні разом з пенсією ОСОБА_1;

- за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. сума 2 850 грн. 96 коп. буде виплачуватися з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 50% різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, з 1 січня 2020 р. щомісяця окремою сумою у розмірі 100% різниці між місячним розміром підвищеної пенсії.

У зв'язку з цим Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області просить закінчити виконавче провадження № 56639556 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та звільнити головне управління від сплати виконавчого збору відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

У цьому листі органу ПФУ не вказано про подання додатків до нього.

Відповідачем також надано суду копію документа «Перерахунок пенсії. Пенсійна справа № - МВС. Пенсія за вислугу років ОСОБА_1», згідно з яким пенсію перераховано з 1 серпня 2018 року, підстава перерахунку - рішення суду, за наслідками перерахунку із 1 серпня 2018 р. розмір пенсії становить 3404 грн. 55 коп. На звороті цього документа надруковано розрахунок на доплату пенсії, згідно з яким із січня 2016 р. до січня 2018 р. розмір щомісячної пенсії позивача є незмінним: підлягало виплаті 1972 грн. 54 коп., фактично виплачено 1853 грн. 75 коп. Із січня 2018 р. підлягало виплаті 3404 грн. 55 коп., фактично виплачено 3285 грн. 76 коп.. Сума доплати за кожен місяць із січня 2016 р. по липень 2018 р. складає 118 грн. 79 коп., а загальна сума доплати 3682 грн. 49 коп..

Відомості про те, яким чином вказаний вище документ з реквізитами органу ПФУ отримано відповідачем, суду не надано і у справі вони відсутні.

10 серпня 2018 р. постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Диких О.В. по ВП № 56639556 повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач вважає постанову відповідача про повернення виконавчого документа стягувачу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв'язку з чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). Закон № 1404-VIII визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом № 1404-VIII та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. №512/5 (далі - Інструкція - № 512/5).

Згідно з вимогами ст. 2 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Як убачається з ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Вимогами ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII врегульовано, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов'язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Згідно з приписами ч.3 ст.18 цього Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Підстави для повернення виконавчого документа стягувану визначено ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII.

Згідно з вимогами п. 9 ч.1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Вимогами ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Позивач в якості підстави для скасування цієї постанови посилається на те, що відповідачем не проведено будь-яких виконавчих дій на виконання рішення суду, чим порушив права позивача, а постанову виніс всупереч вимогам закону. Суд погоджується з таким твердженням позивача з огляду на наступне.

Як убачається з вимог ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 2 ст. 18 даного закону передбачено, що виконавець зобов'язаний здійснити заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядок, які встановленні виконавчим документом і цим Законом.

Як встановлено судом, державним виконавцем не було вжито жодних заходів щодо примусового виконання рішення, чим порушено вимоги ст. 18 цього Закону. Фактично, у ході виконавчого провадження відповідач обмежився направленням боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження та отримав лист від боржника.

Проте, вже 10 серпня 2018 р. відповідачем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII.

Дослідивши спірну постанову, судом встановлено, що відповідачем повернуто виконавчий документ стягувачу з посиланням на надходженням до відповідача листа Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 6 липня 2018 р. та на приписи постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21 лютого 2018 р..

Із зазначеного листа не вбачається, що стосовно відповідача встановлено будь-яку заборону щодо звернення стягнення на майно чи на кошти боржника та не встановлено заборони щодо проведення будь-яких інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Тобто, у наданому листі боржника не зазначено підстав, передбачених п. 9 ч.1 ст. 37 Закону № 1404-VIII.

Наявність у відповідача документа «Перерахунок пенсії. Пенсійна справа № - МВС. Пенсія за вислугу років ОСОБА_1» також не надає підстав вважати виконаним рішення суду, оскільки за цим рішенням суду, наведеним у виконавчому листі, перерахунок повинен бути здійснений із 1 січня 2016 року, тоді як згідно з дослідженим документом пенсію перераховано лише з 1 серпня 2018 року. При цьому фактичне підтвердження виплати перерахованої пенсії відсутнє. Як вбачається з розрахунку на звороті цього документа, перерахунок пенсії із січня 2016 р. до грудня 2017 р. включно не здійснювався, її розмір не змінювався. Отже, у державного виконавця були відсутні підстави вважати, що цей документ про нібито здійснений перерахунок пенсії позивачу свідчить про фактичне виконання рішення суду.

Тому суд погоджується з твердженнями позивача про те, що у спірній постанові відсутні будь-які докази здійсненого перерахунку пенсії позивачу та її виплати на виконання рішення суду.

Суд звертає увагу й на те, що п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII містить декілька окремих підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, а саме: 1) якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, 2) якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, 3) щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Це означає, що у разі прийняття рішення про повернення виконавчого документа стягувачу з посиланням на п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII державний виконавець повинен був чітко зазначити на яку саме з цих підстав він посилається. Лише тоді рішення державного виконавця буде конкретним, міститиме посилання на чітку норму закону і відповідатиме ознакам правової визначеності. Проте, відповідачем цього зроблено не було, що «суб'єктивізує» вказане рішення і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких відповідач дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність і обґрунтованість рішення. Це означає, що спірне рішення прийнято не у відповідності до вимог законодавства. Тому, посилання відповідача на п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу є неправомірним та не обґрунтованим.

Суд наголошує, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, повинні містити конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено.

Отже, суд визнає, що при винесенні спірної постанови державний виконавець належним чином не встановив підстав для повернення вказаного документу стягувачу згідно з п. 9 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Оскільки відповідачем при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу порушено вимоги Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 р. № 1404-VIII, то суд погоджується із твердженнями позивача щодо протиправності цієї постанови із наведених вище підстав, оскільки вона є необґрунтованою і не відповідає встановленим вимогам законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суд перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У даному випадку судом встановлено, що спірне рішення органу ДВС не містить чіткого визначення підстав та мотивів для його прийняття, що свідчить про його необґрунтованість і протиправність.

Унаслідок прийнятого відповідачем рішення позивач фактично позбавлений права на реалізацію судового рішення. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України N11-рп/2012 від 25 квітня 2012 р.). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 р.).

Відповідно до частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом взято до уваги, що відповідачем не надано до суду відзив на позов, не доведено правомірності свого рішення.

За таких обставин суд визнає, що відповідач, приймаючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, діяв всупереч вимогам чинного законодавства України, отже не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України та порушив права позивача.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем. Натомість, відповідачем не доведено суду правомірність та законність дій та рішень, що оскаржувалися позивачем.

Наведене свідчить, що дії відповідача були неправомірними. Право позивача на забезпечення виконання судового рішення в установленому порядку було порушено. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору, то підстави для вирішення питання про стягнення судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 10 серпня 2018 р. у виконавчому провадженні № 56639556 про повернення виконавчого документа стягувачу та повернути виконавчий лист в адміністративній справі № 361/6578/18 від 11 червня 2018 р. до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві для подальшого виконання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2.

Відповідач - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, адреса: вул. Виборзька, 32, м. Київ, 03056, код ЄДРПОУ - 34691374.

Суддя Журавель В.О.

Дата виготовлення і підписання тексту рішення - 8 січня 2019 р.