Справа № 1340/5603/18
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2019-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/5603/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 січня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про стягнення заборгованості по одноразовій грошовій допомозі при звільнення та компенсації за затримку розрахунку, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, у якому просить суд:

- стягнути з Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України заборгованість по одноразовій грошовій допомозі при звільненні в сумі 220161,75 грн;

- стягнети компенсацію за затримку розрахунку у розмірі 44057,22 грн.

Відповідно до приписів частини першої статті 258 КАС України, у зв'язку з відсутністю головуючого на роботі в період з 20.12.2018 по 30.12.2018 (перебування у відпустці ), суд приймає рішення у цій справі в перший робочий день головуючого, а саме - 02.01.2019.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що період з 27.07.1995 до 27.04.2018 ОСОБА_1, перебував на службі в органах МВС та ДКВС України. Згідно наказу від 27.04.2018 № 26/ОС-18 «По особовому складу» підполковника внутрішньої служби, начальника відділу оперативного чергування управління Державної кримінально-виконавчої служби України Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ОСОБА_1, відповідно до п.п. 2 п. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільнено із займаної посади на підставі поданого рапорту та свідоцтва про хворобу ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» від 27.04.2018 № 48. Вислуга років на день звільнення становить у календарному обчисленні 23 роки 09 місяців 19 днів. За час мого перебування на службі, нарахована частково, але не виплачена одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 94286,66 грн. Підтвердженням факту існування заборгованості є відповідь боржника від 01.11.2018 № 4/2783 та Довідка про грошове утримання для обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні.

Водночас, питання проходження служби в Західному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції визначено Законом України «Державну кримінально-виконавчу службу України» та Законом України «Про Національну поліцію». Ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» врегульовано питання звільнення зі служби. Проте зазначеними нормативними актами не визначено порядку проведення розрахунку при звільненні зі служби. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі № 21-8а15, а тому до зазначених правовідносин слід застосувати трудове законодавство.

Ухвалою суду від 23.11.2018 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та запропоновано відповідачу у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Представник відповідача подав відзив на позовну заву від 10.12.2018 (вх. № 39677). Згідно з записами в трудовій книжці, позивач перебував на службі в органах Державної кримінально-виконавчої служби з 22.03.2010 до 27.04.2018. Відповідно до абз. 2 п. 5 Порядку виплати грошового забезпечення га компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України 28.03.2018 № 925, у разі звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби, які мають право на отримання грошової допомоги, до вислуги років для виплати їм одноразової грошової допомоги зараховується також період строкової військової служби. У зв'язку з цим до періоду служби в Державній кримінально-виконавчій службі додали час служби в армії. Отже, управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення ЗМУ МІО правильно здійснило обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1, а саме: грошове утримання за березень 2018 року становить 19144,50, вислуга років для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні 9572,25x10=95722,50. Сума до виплати (за мінусом утримання військового збору 1,5%) становить 94286,66. Частину вищевказаної заборгованості позивачу виплачено. Однак, відповідно до кошторисних призначень, затверджених Міністерством юстиції України на виплату грошового забезпечення особам начальницького складу ЗМУ МЮ у 2018 році, компенсаційні виплати при звільненні осіб рядового та начальницького складу не передбачені. Саме тому заборгованість при виплаті вихідної допомоги станом на 01.11.2018 становить 82072,66 грн. Вважає, що при нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1, ЗМУ МЮ діяло на підставі та в межах чинного законодавства. Крім того, стверджує, що розрахунок з ОСОБА_1 здійснюється не відповідно до Кодексу законів про працю, а згідно діючим спеціальним законодавством. Просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Наказом Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 27.04.2018 № 26/ОС-18 «По особовому складу» підполковника внутрішньої служби, начальника відділу оперативного чергування управління Державної кримінально-виконавчої служби України Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ОСОБА_1, відповідно до п.п. 2 п. 1 ст. 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію», звільнено із займаної посади на підставі рапорту ОСОБА_1 та свідоцтва про хворобу ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» від 27.04.2018 № 48. Вислуга років на день звільнення становить у календарному обчисленні 23 роки 09 місяців 19 днів, у пільговому обчисленні - 26 років 06 місяців 00 днів.

ОСОБА_1 29.10.2018 звернувся до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерсва юстиції з запитом щодо надання довідки про нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні.

Супровідним листом від 01.11.2018 № 4/2783 Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерсва юстиції скерувало позивачу довідку про грошове утримання для обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні, згідно якої:

- грошове утримання за березень для нарахування вихідної допомоги складає 19144,50 грн;

- грошове утримання для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні (19144,50*50%) 9572,25 грн;

- вислуга років для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні (9572,25*10 р.) 95722,50 грн;

- сума до виплати (за мінусом утримання військового збору 1,5%) 94286,66 грн;

- виплачено 12214,00 грн;

- Заборгованість по виплаті вихідної допомоги на 01.11.2018 складає 82072,66 грн.

Позивач вважає, що одноразову грошову допомогу при звільненні йому призначено та виплачено не повнстю , тому звернувся до суду з даним позовом.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі - Постанова № 393, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються, в тому числі, військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту; служба в органах внутрішніх справ України, органах і підрозділах цивільного захисту на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Пунктом 10 Порядку № 393 встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, після закінчення строку контракту, у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В контексті наведеного суд зазначає, що особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З матеріалів справи встановлено, що позивач в період з 27.07.1995 по 28.04.2009 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 22.03.2010 прийнятий на службу в Державну кримінально-виконавчу службу, з якої 27.04.2018 був звільнений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Разом з тим, згідно ч. 6 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Згідно довідки Львівського державного університету внутрішніх справ МВС України від 20.03.2018 ОСОБА_1 одноразова грошова допомога не виплачувалась, у зв'язку з тим, що на момент звільнення він не набув права на її отримання.

Тобто, при попередньому звільненні зі служби позивач не набув права на допомогу, передбачену п. 10 Постанови № 393, за період служби з 27.07.1995 по 28.04.2009 та відповідно така йому не виплачувалась.

Відтак, при попередньому звільненні позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, тому позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги за весь період проходження служби, включаючи попередній період служби з 27.07.1995 по 28.04.2009.

Таким чином, враховуючи зазначені вище норми та ту обставину, що позивач звільнений зі служби через хворобу, ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» належить до виплатити одноразова грошова допомога за період календарної служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік, з врахування періоду попередньої служби, тобто з 27.07.1995 по 28.04.2009.

Разом з тим, при звільненні позивачу нарахована одноразова грошова допомога в розмірі 95722,50 грн (із розрахунку місячного грошового забезпечення 9572,25 грн та вислуга років - 10 років календарної служби), сума до виплати (за мінусом утримання військового збору 1,5%) 94286,66 грн.

У зв'язку з цим, розмір належної позивачу одноразової грошової допомоги при грошовому забезпеченні 9572,25 грн (50% місячного грошового забезпечення) за 23 повних календарних років служби має становити 220161,75 грн (9572,25 грн х 23).

Водночас, згідно довідки про грошове утримання для обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні, ОСОБА_1 виплачено 12214,00 грн.

Таким чином, позивачу не донараховано та не виплачено частину одноразової грошової допомоги сумі 220161,75 грн з урахуванням проведених раніше виплат в розмірі 12214,00 грн., та утриманням військового збору.

При цьому судом враховано, що відповідно до судової практики Європейського Суду з прав людини, зокрема рішення від 10.03.2011 у справі "Сук проти України" заява № 10972/05, відсутність коштів не може бути підставою для недотримання своїх зобов'язань. Відмова у проведенні відповідних виплат розцінюється Європейським Судом з прав людини як свавільна, така, що не ґрунтується на законі, та порушує ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як роз'яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Таким чином, суд враховуючи принцип ефективності судового захисту дійшов висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену частиною першоюстатті 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 календарних років служби з урахуванням проведених раніше виплат в розмірі 12214,00 грн., та утриманням військового збору.

Щодо стягнення компенсацію за затримку розрахунку у розмірі 44057,22 грн суд зазначає, що вимога заявлена передчасно, оскільки вказане грошове зобов'язання не нараховано та не виплачено станом на момент розгляду справи, відтак позовна вимога задоволенню не підлягає.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 24.10. 2018 у справі № 820/1033/17 (адміністративне провадження №К/9901/3973/17, К/9901/22799/18)

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену частиною першоюстатті 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 календарних років служби з урахуванням проведених раніше виплат в розмірі 12214,00 грн., та утриманням військового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Костецький Н.В.