Справа № 826/9731/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 грудня 2018 року № 826/9731/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної фіскальної служби України
прозобов'язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі також - відповідач, ДФС України), в якому просить стягнути з Державної фіскальної служби України на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2018 року у справі №826/3806/17 з 08.02.2018 року по 06.06.2018 року включно в розмірі 52 233,22 грн.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2018 року Маруліною Л.О. справу прийнято до провадження та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

31.07.2018 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2018 року, у зв'язку з тим, що ДФС України не наведено належних обґрунтувань та не надано на підкріплення своєї позиції жодних доказів щодо необхідності розгляду справи у відкритому судовому засіданні, судом відмовлено в задоволенні вказаного клопотання.

Відповідно до пояснень викладених в позовній заяві, позовні вимоги вмотивовано тим, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2018 року у справі № 826/3806/17 ОСОБА_1 поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. При цьому, вказане рішення суду від 24.01.2018 року в частині поновлення на роботі підлягало до негайного виконання, проте таке поновлення відбулося лише 06.06.2018 року, що підтверджується наказом від 06.06.2018 року № 930-о. Відтак, наявні правові підстави для стягнення з ДФС України середньої заробітної плати за період затримки виконання рішення суду в частині негайного виконання за період з 08.02.2018 по 06.06.2018 у розмірі 52 233,22 грн.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, зокрема вказано, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2018 року у адміністративній справі №826/3806/17 Департаментом кадрової політики та роботи з персоналом підготовлено та зареєстровано наказ ДФС від 06.06.2018 року №930-о «Про виконання рішення суду та поновлення ОСОБА_1». Вважає, що рішення суду, яке підлягало до негайного виконання, виконано, відтак просить в задоволені позову відмовити.

Згідно з частиною восьмою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва відповідно до матеріалів справи встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2018 року у справі № 826/3806/17 за позовом ОСОБА_1 до ДФС України про: визнання протиправним та скасування наказу від 15 лютого 2017 року № 294-о про її звільнення, поновлення на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інновацій Департаменту розвитку митної справи Державної фіскальної служби України з 16 лютого 2017 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення по день фактичного поновлення на роботі, позовні вимоги задоволено.

Позивач вказує, що відповідач не тільки проігнорував звернення ОСОБА_1 щодо поновлення її на роботі, але й не виконав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2018 року в частині негайного поновлення позивача на посаді. Тому, за переконанням позивача, розмір позовних вимог в частині стягнення з ДФС України суми середнього заробітку за час вимушеної затримки виконання рішення суду від 24 січня 2018 року в частині негайного поновлення ОСОБА_1 на посаді - визначається, починаючи із дня наступного за днем отримання відповідачем відповідного листа про добровільне негайне поновлення позивачки на посаді із копією виконавчого листа (08.02.2018) по день видання ДФС України наказу про поновлення на посаді від 06.06.2018 - шляхом множення середньоденної зарплати 661,18 грн. на фактичну кількість прогулу - 79 робочих днів (по дату видання відповідного наказу), і складає 52 233,22 грн.

З викладеними позивачем в позові твердженнями відповідач не погоджується та у своєму відзиві на позов зауважив, що ДФС України на виконання вказаного Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 10.05.2018 виплатила позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць та Наказом від 06.06.2018 року позивача поновлено на посаді.

Вирішуючи спір по суті, суд приходить до наступних висновків.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці», «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі також - Порядок), та іншими нормативно-правовими актами, виданими на їх виконання (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.01.2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2018 року, у справі № 826/3806/17 Ааміністративний позов задоволено, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України № 294-о від 15 лютого 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1»;

- зобов'язано Державну фіскальну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інновацій Департаменту розвитку митної справи Державної фіскальної служби України з 16 лютого 2017 року;

- стягнути з Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, Львівська площа, 8, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 лютого 2017 року по 24 січня 2018 року у розмірі 120 446,90 грн. (сто двадцять тисяч чотириста сорок шість грн.) 90 коп. за вирахуванням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску;

- стягнути з Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, Львівська площа, 8, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати на правову допомогу у розмірі 6 080, 00 грн. (шість тисяч вісімдесят грн.) 00 коп;

- допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інновацій Департаменту розвитку митної справи Державної фіскальної служби України;

- звернути до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, Львівська площа, 8, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця у розмірі 10 763,34 грн. (десять тисяч сімсот шістдесят три грн.) 34 коп.

Зокрема, частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП) передбачено, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (частина п'ята статті 235 КЗпП).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби;

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості та підлягає виконанню не із моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Як встановлено з матеріалів справи, 08.02.2018 року позивачем направлено на адресу відповідача звернення, в якому просила поновити її на посаді. До звернення долучено виконавчий лист, який видано Окружним адміністративним судом міста Києва від 05.02.2018 року у справі № 826/3806/17. Вказане звернення отримано ДФС України в цей же день, що підтверджує лист-відповідь від 07.03.2018 року № 3310/3/99-99-04-01-02-11, яким ДФС України повідомлено позивачу, що вказана постанова перебуває в процесі виконання.

У зв'язку з довготривалою бездіяльністю відповідача щодо виконання вказаного рішення, позивач 02.04.2018 року звернулась до Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністкерства юстиції України з заявою до примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2018 року № 826/3806/17 в частині, що допущена до негайного виконання, а саме: поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інноваці Департамент розвитку митної справи ДФС України.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України розглянуто заяву позивача та винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56384305 від 14.05.2018, якою ДФС України зобов'язано негайно поновити ОСОБА_1 на посаді, яку вона займала до незаконного звільнення.

Станом на 24.05.2018 ДФС України не повідомлено відділ про поновлення позивача на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інновацій Департаменту розвитку митної справи ДФС України з 16.12.2017 року, у зв'язку з чим на останнього накладено штраф, про що свідчить Постанова про накладення штрафу ВП № 5638305 від 24.05.2018 року.

За невиконання вказаної Постанови на ДФС України було повторно накладено штраф, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Постанови ВП № 56384305 від 05.06.2018 року.

Слід відмітити, що правова позиція в частині застосування статті 235 Кодексу законів про працю України та в питанні «вчинення працівником додаткових дій, що свідчать про його бажання поновитися на роботі» відображена в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року (справа № 813/1017/16).

Таким чином, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2018 року у справі № 826/3806/17 підлягало негайному виконанню з моменту його винесення та, відповідно, отримання її ДФС України.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" вказано, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

З матеріалів справи встановлено, що незважаючи на вчинення позивачем дій, які свідчать про її волевиявлення реалізувати своє право поновитися на роботі згідно судового рішення, зокрема, надіслання відповідачу виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2018 року у справі № 826/3806/17, звернення до виконавчої служби з заявою про примусове виконання рішення суду, лише 06.06.2018 року ДФС України видано наказ № 930-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1».

Зі змісту наказу випливає встановлено: «Скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 15.02.2017 року № 294-о «Про звільнення ОСОБА_1» та поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інновацій Департаменту розвитку митної справи ДФС України з 16.12.2017 року.

За вказаних обставин слідує висновок, що фактичне виконання ДФС України рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2018 року у справі № 826/3806/17 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного забезпечення митних інновацій Департаменту розвитку митної справи ДФС України відбулося 06.06.2018 року.

У відповідності до статті 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З речення першого частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» убачається, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено «Порядок обчислення середньої заробітної плати», відповідно до п. 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог за середня заробiтна плата працiвниковi нараховується, з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробiтної плати, затвердженого постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 08.02.1995 року № 100 (далi - Порядок).

Згiдно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробiтної плати для оплати вимушеного прогулу провадиться виходячи з виплат за останнi два календарних мiсяцi роботи, що передують мiсяцю незаконного звiльнення.

Нарахування виплат, що обчислюються iз середньої заробiтної плати за останнi два мiсяцi роботи, провадяться множенням середньоденного заробiтку на число робочих днiв, якi мають бути оплаченi за середнiм заробiтком. Середньоденна заробiтна плата визначається дiленням заробiтної плати за фактично вiдпрацьованi впродовж двох мiсяцiв робочi днi на число вiдпрацьованих робочих днiв (п. 8 Порядку).

Щоб працiвники не втрачали в заробiтку в разi пiдвищення окладiв (тарифних ставок) пiд час обчислення середньої заробiтної плати у всiх випадках її збереження вiдповiдно до норм Порядку, п. 10 Порядку передбачено коригування середнього заробiтку.

А саме: в разi пiдвищення тарифних ставок i посадових окладiв вiдповiдно до актiв законодавства, а також за рiшеннями, передбаченими колективними договорами (угодами), як у розрахунковому перiодi, так i в перiодi, впродовж якого за працiвником зберiгається середнiй заробiток, заробiтна плата, включаючи премiї та iншi виплати, що враховуються для обчислення середньої заробiтної плати, за промiжок часу до пiдвищення коригуються на коефiцiєнт їхнього пiдвищення.

Коефiцiєнт, на який слiд коригувати виплати, якi враховуються для обчислення середньої заробiтної плати, розраховується дiленням окладу (тарифної ставки), установленого пiсля пiдвищення, на оклад (тарифну ставку) до пiдвищення.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.01.2018 року № 24 «Про впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2018 році» з 01.01.2018, тобто в період, коли за позивачем зберігалось право на отримання заробітної плати, посадовий оклад позивача підвищено до 8900,00 грн.

Таким чином, коефіцієнт підвищення посадового окладу позивача становить 1,29 (6900 поділити на 8900), адже з 6900,00 грн. підвищився до 8900,00 грн.

Відповідно з довідкою відповідача від 09.03.2017 року № 175 середньоденний заробіток позивача до звільнення складав 512,54 грн.

З урахуванням коефіцієнту підвищення середньоденного заробітку за посадою позивача з 01.01.2018 по 06.06.2018 складає 512,54 грн помножити на 1,29 та отримуємо 661,18 грн.

Кількість робочих днів в 2018 році, коли позивач був змушений пропустити роботу не з власної провини становить: з 08.02.2018 по 06.06.2018 - 79 робочих днів, а саме в лютому місяці - 15 днів, в березні - 21 день, в квітні - 20 днів, в травні - 19 днів та в червні 4 робочих дні.

Таким чином, середньоденний заробіток, враховуючи коефіцієнт підвищення в сумі 661, 18 грн. множимо на кількість днів затримки виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді, а саме 79 робочих дня та отримуємо 52 233,22 грн.

У відповідності до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених судом висновків в цілому, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Стягнути з Державної фіскальної служби України ( 04655, м. Київ, Львівська пл.8, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2018 року у справі №826/3806/17 з 08.02.2018 року по 06.06.2018 року включно в розмірі 52 233 (п'ятдесят дві тисячі двісті тридцять три грн.) 22 коп.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1;

Відповідач: Державна фіскальна служба України, 04655, м. Київ, Львівська пл.8, .

Суддя Л.О. Маруліна