Справа № 826/4939/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 грудня 2018 року № 826/4939/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві
про зобов'язання вчинити дії ,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, в якому просить зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на виконання рапорту ОСОБА_1 від 06.11.2015 року звільнити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, начальника сектору охорони громадського порядку 4-го відділу міліції (з обслуговування центрального району міста) Шевченківського районного управління зі служби в міліції на підставі пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" за пунктом 64 "з" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2017 року у справі № 826/5087/17 визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в місті Києві від 23.03.2017 року № 15 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в міліції, та поновлено його на посаді, з якої його було звільнено.

Поряд з цим, судом відмовлено в задоволенні вимоги позивача про зобов'язання ГУ МВС України в місті Києві звільнити його з міліції на підставі пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ».

Суд мотивував своє рішення (сторінка 5, абзац 6 зверху) тим, що: «Питання переведення позивача на роботу з органів внутрішніх справ до Національної поліції мас розглядатися відповідачем в межах його повноважень відповідно до порядку, визначеного законодавством, зокрема Законом України «Про Національну поліцію», що проведено не було та у зв'язку з чим вимога про зобов'язання відповідача видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади через переведення є передчасною та задоволенню не підлягає.».

Враховуючи мотиви постанови суду від 18.09.2017 року у справі № 826/5087/17 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з письмовою заявою від 19.12.2017 року, якою просив розглянути і задовольнити його рапорт та звільнити зі служби в міліції згідно п. 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (№ 114 від 29.07.1991).

На своє звернення позивачем отримано відповідь від 19.01.2018 року № 2-438- оп/125/26/05-2018, згідно якої повідомлено, що рапорт ОСОБА_1 від 06.11.2015 року не надходив, а тому розглянутим не був. З огляду на це, повідомлено про відсутність підстав для звільнення за пунктом «з» пункту 64 Положення.

Позивачем направлено повторну заяву відповідачу, якою звернуто увагу на зміст судового рішення № 826/25892/15, в якому судом встановлено, що 06.11.2015 року ОСОБА_1 подано рапорт про звільнення у зв'язку з переходом на роботу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи організації.

Окрім того, позивачем до вказаної заяви долучено дублікат свого рапорту від 06.11.2015 року, який просив розглянути та задовольнити - звільнити зі служби в міліції згідно п. 64 «з» Положення.

Листом від 26.02.2018 року № -29 о/п/125/26/2018 відповідачем повідомлено ОСОБА_1, що ним виконано належним чином постанову суду у справі 826/5087/17, проте вказано, що відсутні підстави для задоволення рапорту про звільнення - звільнити зі служби в міліції згідно п. 64 «з» Положення.

Проте, жодної підстави такої відмови відповідачем не наведено.

Вважаючи відмову у задоволенні рапорту від 06.11.2015 року протиправним рішенням та водночас бездіяльністю відповідача щодо не вирішення цього рапорту та, враховуючи, що позивач поновлений на роботі формально - тільки «на папері», не має робочого місця, не має службових інструкцій, позбавлений можливості здійснювати свої трудові функції та не отримує заробітної плати, соціального страхування, пенсійного стажу, позивач просить суд зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на виконання рапорту ОСОБА_1 від 06.11.2015 року звільнити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, начальника сектору охорони громадського порядку 4-го відділу міліції (з обслуговування центрального району міста) Шевченківського районного управління зі служби в міліції на підставі пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" за пунктом 64 "з" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Через канцелярію суду 27.04.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує з огляду на те, що постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2017 року у справі №826/5087/17, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 року, виконано в повному обсязі.

Крім того, відповідачем зазначено, що у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання Головного управління МВС України в місті Києві після поновлення звільнити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, начальника сектору охорони громадського порядку 4-го відділу міліції (з обслуговування центрального району міста) Шевченківського районного управління зі служби в міліції на підставі пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» судами відмовлено, з огляду на що, відповідач вважає, що відсутні правові підстави для розгляду та задоволення його рапорту, позаяк, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 06.11.2015 року подано рапорт про звільнення за пунктом 63 «з» у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 06.11.2015 року №1017 о/с "Щодо особового складу" згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено у запас з посади начальника сектору охорони громадського порядку 4-го відділу міліції (з обслуговування центральної частини міста) Шевченківського районного управління за підпунктом "г" пункту 64 (через скорочення штатів).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2017 року у справі №826/25892/15 позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у місті Києві задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 06.11.2015 №1017 о/с "Щодо особового складу" в частині звільнення ОСОБА_1; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектору охорони громадського порядку 4-го відділу міліції (з обслуговуванням центральної частини міста) Шевченківського районного управління Головного управління МВС у місті Києві; зобов'язано Головне управління МВС у місті Києві виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2017 року у справі №826/25892/15 наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 17.03.2017 року №14 о/с "Щодо особового складу" ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника сектору охорони громадського порядку 4-го відділу міліції (з обслуговування центральної частини міста) Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ у місті Києві.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ у місті Києві від 23.03.2017 №15 о/с "Щодо особового складу" згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено з 06.11.2015 року у запас з посади начальника сектору охорони громадського порядку 4-го відділу міліції (з обслуговування центральної частини міста) Шевченківського районного управління за підпунктом "г" пункту 64 (через скорочення штатів).

Вважаючи наказ протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: скасувати наказ Головного управління МВС України в місті Києві від 23.03.2017 №15 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в міліції з 06.11.2015; зобов'язати Головне управління МВС України в місті Києві поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору охорони громадського порядку 4-ого відділу міліції (з обслуговування центральної частини міста) Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві; зобов'язати Головне управління МВС України в місті Києві після поновлення звільнити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, начальника сектору охорони громадського порядку 4-ого відділу міліції (з обслуговування центральної частини міста) Шевченківського районного управління зі служби в міліції на підставі пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" за пунктом 64 "з" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації); зобов'язати Головне управління МВС України в місті Києві виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2017 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління МВС України в місті Києві від 23 березня 2017 року №15 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в міліції з 06 листопада 2015 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектору охорони громадського порядку 4-ого відділу міліції (з обслуговування центральної частини міста) Шевченківського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві; зобов'язано Головне управління МВС України в місті Києві виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 22 243 грн. 32 коп. (двадцять дві тисячі двісті сорок три гривні, тридцять дві копійки).

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позову, позивач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

19.12.2017 року позивачем подано заяву відповідачу, в якій просив розглянути і задовольнити його рапорт та звільнити зі служби в міліції згідно п. 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (№ 114 від 29.07.1991).

Листом Головного управління МВС в м. Києві від 19.01.2018 року вх.№2-438-оп/125/26/05-2018 повідомлено, що рапорт від 06.11.2015 року до Головного управління МВС в м. Києві не надходив, тому розглянутим не був, з огляду на що, позивачу повідомлено про відсутність підстав звільнення позивача за підпунктом «з» пункту 64 Положення.

30.01.2018 року позивачем подано заяву, в якій зазначено про те, що у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.02.2017 року у справі №826/25892/17 судом встановлено, що 06.11.2015 року позивачем подано рапорт до ГУ МВС у м. Києві, з огляду на що, лист відповідача від 19.01.2018 року є помилковим, оскільки, на думку позивача, підстави для розгляду відповідачем рапорту від 06.11.2015 року ОСОБА_1 наявні. Просив відповідача розглянути та задовольнити рапорт від 06.11.2015 року.

Відповіддю від 26.02.2018 року №АК-2-29/оп/125/26/2018 відповідачем повідомлено позивача, що оскільки постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.09.2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 року виконано в повному обсязі, для розгляду та задоволення рапорту від 06.11.2015 року про звільнення позивача за пунктом 64 "з" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ правових підстав не має.

Вважаючи таку відмову протиправною та такою, що порушує права позивача, останній звернувся до суду.

Постановою Верховного Суду від 23.05.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року у справі №826/5087/17 в частині відмови в задоволені позову залишено без змін.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини врегульовано Конституцією України, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 р. № 114 (далі - Положення № 114), Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 р. № 565-ХІІ, який діяв станом на момент виникнення спірних правовідносин і втратив чинність 07.11.2015 р. (далі - Закон № 565-ХІІ), Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» (далі - Постанова № 730), Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України) у частині відносин, які не врегульовано спеціальним законодавством.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною першою статті 18 Закону № 565-ХІІ передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 1 Закону №580-VIІI національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до п.1 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIІI він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування.

Пунктом 8 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIІI встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Так, 06.08.2015 року Закон №580-VIІI було опубліковано в Голосі України №141-142.

Тобто, позивача попереджено про звільнення через скорочення штатів в силу закону із моменту опублікування закону за три місяці.

Приписами пунктів 9, 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

В контексті наведеного слід зазначити, що пункти 9 та 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачають вирішення питання щодо подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції до 06.11.2015 року. Вказані норми є імперативними, тобто неприйняття працівника на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Отже, Законом передбачено альтернативу вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI.

Згідно п.п. «з» п.64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації, а згідно із пп. «г» п. 64 того ж Положення № 114 звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2017 року у справі №826/25892/15 встановлено, що ОСОБА_1 06.11.2015 року подано на ім'я начальника Головного управління МВС України в місті Києві рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом на роботу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації. В той же час, відповідачами не надано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 відмовився від проходження служби в поліції та/або не міг бути прийнятий на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.

Отже, з огляду на наявність рапорту від 06.11.2015 року слід дійти висновку, що він мав бути розглянутим відповідачем у встановленому Законом № 580-VIІI порядку, оскільки рапорт є підставою для розгляду відповідачем питання прийняття на службу до поліції за згодою працівника міліції.

Отже, суд дійшов висновку, що твердження відповідача про те, що правові підстави для розгляду рапорту від 06.11.2015 року відсутні, є помилковим.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача звільнити позивача на підставі пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" за пунктом 64 "з" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у своїй постанові від 23.05.2018 року у справі №826/5087/17, відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язати Головне управління МВС України в місті Києві після поновлення звільнити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, начальника сектору охорони громадського порядку 4-ого відділу міліції (з обслуговування центральної частини міста) Шевченківського районного управління зі служби в міліції на підставі пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" за пунктом 64 "з" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) визначив, що це є дискреційними повноваженнями відповідача.

Водночас, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про узагальнення практики застосування адміністративними судами першої інстанції глав 1-4 розділу III Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду та вирішення адміністративних справ» від 29.09.2016 року № 14, …під змістом позовних вимог мається на увазі визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно з частиною четвертою статті 105 КАС України, який повинен формулюватися максимально чітко і зрозуміло. …Цей принцип зобов'язує адміністративний суд також і до уточнення позовних вимог з метою обрання відповідного способу захисту порушеного права. Разом із тим варто зауважити, що при вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд з'ясовує лише ті питання, які передбачено у частині першій статті 106 КАС України, і не може виходити за межі позовних вимог та/або змінювати їх зміст. Уточнити позовні вимоги чи обрати інший спосіб захисту порушеного права суд може після відкриття провадження у справі (на стадії підготовчого провадження, а також при вирішенні спору по суті) (прим.: редакція КАС України на момент прийняття Постанови №14 від 29.09.2016 року).

Із змісту постанов Верховного Суду України від 31.05.2016 року по справі № 826/11379/14, від 10.05.2016 року по справі № п/800/362/15, від 20.04.2016 року по справі № 826/16796/14, від 12.04.2016 року по справі № 813/7851/13-а, від 01.03.2016 року по справі № 826/4860/13-а, від 03.02.2016 року по справі № 826/72/15, від 02.02.2016 року по справі № 804/14800/14, від 24.11.2015 року по справі № 816/1229/14 (21-3669а15), від 17.11.2015 року по справі № 2а-18442/11/2670, від 16.09.2015 року по справі № 826/4418/14 (21- 1465а15), встановлено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

«Ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Таким чином, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine) , заява № 61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява № 30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява № 20390/07).

Так, відповідно до пункту 9 Розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

З огляду на те, що судом встановлено факт подання рапорту позивачем від 06.11.2015 року та встановлено наявність підстав для розгляду цього рапорту відповідачем, враховуючи обов'язок відповідача розглянути такий рапорт, який ним не виконано, суд дійшов висновку про вихід за межі позовних вимог шляхом зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві розглянути рапорт ОСОБА_1 від 06.11.2015 року про звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, начальника сектору охорони громадського порядку 4-го відділу міліції (з обслуговування центрального району міста) Шевченківського районного управління зі служби в міліції на підставі пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" за пунктом 64 "з" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до частин третьої, восьмої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до платіжного доручення від 23.03.2018 року №2-12 за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704, 00 грн. З огляду на те, що судом встановлено неправильність дій відповідача, що зумовило суд вийти за межі позовних вимог з метою належного захисту позивача, сплачена сума судового збору підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві розглянути рапорт ОСОБА_1 від 06.11.2015 року про звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, начальника сектору охорони громадського порядку 4-го відділу міліції (з обслуговування центрального району міста) Шевченківського районного управління зі служби в міліції на підставі пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" за пунктом 64 "з" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

3. В задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на виконання рапорту ОСОБА_1 від 06.11.2015 року звільнити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, начальника сектору охорони громадського порядку 4-го відділу міліції (з обслуговування центрального району міста) Шевченківського районного управління зі служби в міліції на підставі пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" за пунктом 64 "з" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (04060, АДРЕСА_1, іпп. НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15, ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (04060, АДРЕСА_1, іпп НОМЕР_1);

Відповідач: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (01601, м. Київ, вул.. Володимирська, буд. 15, ).

Суддя Л.О. Маруліна