Справа № 420/5464/18
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2018-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5464/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року о 13 год. 14 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання - Закуріної А.М.,

за участю

від позивача -Самусєва О.М., за довіреністю

від відповідача - Мунтян Є.О., за довіреністю

від третьої особи- Машник К.В, за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Ізмаїльської міської ради (, місцезнаходження: 68600, Одеська обл. м. Ізмаїл, пр. Суворова, 62) до Державної фіскальної служби України (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська площа,8), за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство «Ізмаїльський морський торговельний порт» (, місцезнаходження: 68601, м. Ізмаїл, вул. Портова,7) про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації №3149/6/99-99-12-02-03-15/ІПК від 17.07.2018 року «Про податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки»,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 22 жовтня 2018 року надійшла позовна заява Ізмаїльської міської ради до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації №3149/6/99-99-12-02-03-15/ІПК від 17.07.2018 року «Про податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу стало відомо, що Державне підприємство «Ізмаїльський морський торговельний порт» припинило сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке знаходиться у м. Ізмаїл, у зв'язку з наданням Державному підприємству «Ізмаїльський морський торговельний порт» (надалі - ДП «ІМТП») індивідуальної податкової консультації Державної фіскальної служби України №3149/6/99-99-12-02-03-15/ІПК від 17.07.2018 року «Про податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки».

Позивач вважає надану Державною фіскальною службою України (надалі - ДФС України) Державному підприємству «Ізмаїльський морський торговельний порт» (надалі - ДП «ІМТП») податкову консультацію протиправною та такою, що не відповідає приписам Податкового кодексу України, а тому вона має бути скасована у судовому порядку.

Так, у позовній заяві позивач зазначив, що ДП «ІМТП» є прибутковою організацією та не утримається повністю за рахунок державного чи місцевого бюджету, ДП «ІМТП» володіє на праві господарського володіння об'єктами нерухомого майна, за яке має платити податок. Несплата цього податку ДП «ІМТП» призводить до втрат бюджету міста Ізмаїла у розмірі 4074752, 44 грн.

Ухвалою від 24 жовтня 2018 року справу прийнято до розгляду та відкрите загальне позовне провадження.

Також ухвалою від 24 жовтня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Державне підприємство «Ізмаїльський морський торговельний порт».

У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (вхід. № 38560/18 від 11.12.2018 року), відповідно до якого позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ДП «ІМТП» звернулось до ДФС України із зверненням про надання індивідуальної податкової консультації, згідно якого просив роз'яснити порядок виникнення податкових зобов'язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Це звернення було розглянуто ДФС України та надана податкова консультація, яка відповідає приписам Податкового кодексу України, Господарського кодексу України.

Також у встановлений судом строк третя особа надала до суду письмові пояснення на позовну заяву (вхід. № 35465/18 від 20.11.2018 року), відповідно до яких позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не належать задоволенню, повністю підтримавши позицію відповідача та просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Зокрема, представник третьої особи у письмових поясненнях зазначив, про те, що ДП «ІМТП», віявши у Єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій податкову консультацію від 20.04.2018 року № 1742/6/99-99-12-02-03-15/ІПК, відповідно до якої у підприємства, що використовує об'єкти нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, які перебувають у державній власності та закріплені за підприємством на праві господарського відання, не виникають податкові зобов'язання по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звернулось до ДФС України з проханням надати ДП «ІМТП» індивідуальну податкову консультацію з аналогічного питання.

Представник третьої особи вважає, що надана ДП «ІМТП» індивідуальна податкова консультація є правомірною, оскільки зміст права власності та права господарського відання є різним, в той час, як приписи ст. 266 Податкового кодексу України передбачають, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є власники цих об'єктів. Також представник третьої особи звертає увагу на те, що відповідно до ст. 53 Податкового кодексу України, індивідуальна податкова консультація підлягає оскарженню платником податків та позивачем не наведено жодного його права, свободи чи інтереси, які порушені цією індивідуальною податковою консультацією. В свою чергу, представник третьої особи зазначає, що ця податкова консультація не скасовує обов'язку ДП «ІМТП» сплачувати зазначений податок, не змінює його ставку, не надає жодних пільг по його сплаті, а отже жодним чином не впливає та не порушує повноваження або не змінює рішення позивача.

Ухвалою від 13 грудня 2018 року, що занесена до протоколу підготовчого засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 27 грудня 2028 року.

На відкритому судовому засіданні призначеному на 27 грудня 2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача на відкритому судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову повністю, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи на відкритому судовому засіданні повністю підтримав позицію представника відповідача та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи, викладені у своїх письмових поясненнях.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши пояснення у вступному слові представників сторін та третьої особи, суд у справі встановив такі факти та обставини.

Відповідно до Статуту, Державне підприємство «Ізмаїльський морський торговельний порт» є державним унітарним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (а.с. 22-33).

Матеріалами справи підтверджено, що ДП «ІМТП» звернулось до ДФС України зі зверненням щодо надання індивідуальної податкової консультації зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 11.06.2018 року № 03-08/276 (а.с. 35-37), зазначивши, що згідно зі свідоцтвами про права власності на нерухоме майно власником об'єктів визначено Міністерство інфраструктури України та порушивши перед ДФС України такі питання: 1. Чи повинно ДП «ІМТП» сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, якщо порт не їх власником, а лише користується ними на праві господарського відання; 2. Чи повинно ДП «ІМТП» сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, якщо власником зазначено: «Держава в особі Міністерства транспорту та зв'язку України».

На це звернення ДП «ІМТП» отримало індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України №3149/6/99-99-12-02-03-15/ІПК від 17.07.2018 року «Про податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки» (а.с.38-39) такого змісту: платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.1.1 п. 266.1., пп. 266.2.1. п. 266.2. ст. 266 Кодексу). Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора та здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління (п. 5 ст. 22 Господарського кодексу України). Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управлінню. При цьому державне унітарне підприємство не несе відповідальності за зобов'язаннями власника і органу влади, до сфери управління якого воно входить (пп. 3,5 ст. 73 Господарського кодексу України).

Судом досліджені копії свідоцтв про право власності, та витяги із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, в яких зазначено, що власником є держава в особі Міністерства транспорту та зв'язку України (або Міністерство інфраструктури України), на праві господарського відання ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» (а.с. 40-84).

Також суд встановив, що ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» подавало на 2018 рік податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, однак, після отримання вказаної податкової консультації, третя особа подала до контролюючого органу 25.07.2018 року та 26.07.2018 року уточнюючі податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, якими зменшено донораховану річну суму податку, що підтверджено листом Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області № 140/9/15-02-07-04 від 30.07.2018 року (а.с. 10).

Проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, обставини справи, що мають значення для розгляду та вирішення справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог повністю, з огляду на таке.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 52. 1. ст. 52 Податкового кодексу України, за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (п. 52.2. ст. 52 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 52.4. ст. 52 Податкового кодексу України, індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, підлягає реєстрації в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій та розміщенню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, без зазначення найменування (прізвища, ім'я, по батькові) платника податків, коду згідно з ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) та його податкової адреси.

Згідно зі ст. 53 Податкового кодексу України, не може бути притягнуто до відповідальності, включаючи фінансової (штрафні санкції та/або пеня), платника податків (податкового агента та/або його посадову особу), який діяв відповідно до індивідуальної податкової консультації, наданої йому у письмовій формі, а також узагальнюючої податкової консультації, за діяння, що містить ознаки податкового правопорушення, зокрема на підставі того, що у подальшому така податкова консультація була змінена або скасована.Положення абзацу першого цього пункту застосовуються до індивідуальної податкової консультації, за умови що вона зареєстрована в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій.У разі коли положення індивідуальної податкової консультації суперечать положенням узагальнюючої податкової консультації, застосовуються положення узагальнюючої податкової консультації.Платник податків та/або податковий агент, які діяли відповідно до податкової консультації, не звільняються від обов'язку сплати податкового зобов'язання, визначеного цим Кодексом (п. 53.1.).

Згідно з п. 53.2. ст. 53 Податкового кодексу України, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Аналіз приведених норм Податкового кодексу України свідчить про те, що індивідуальна податкова консультація є правовим актом індивідуальної дії, регулює відносини тільки з платником податків, кому вона надана та може бути оскаржена в судовому порядку тільки таким платником податків.

Матеріалами справи підтверджено, що ДП «ІМТП» звернулось до ДФС України зі зверненням щодо надання індивідуальної податкової консультації зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 11.06.2018 року № 03-08/276, на яке отримало індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України №3149/6/99-99-12-02-03-15/ІПК від 17.07.2018 року «Про податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки» (а.с.38-39).

Відповідно до ч. ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Між тим, позивач не навів переконливі обставини, в чому полягає порушення його прав, свобод або законних інтересів прийняттям вказаної податкової консультації індивідуального характеру для ДП «ІМТП».

Посилання позивача на те, що несплата податку ДП «ІМТП» призводить до втрат бюджету міста Ізмаїла у розмірі 4074752, 44 грн., як підстава порушення прав позивача вказаною податковою консультацією, відхиляються судом, оскільки, ця податкова консультація не скасовує обов'язку сплачувати зазначений податок, не змінює його ставку, не надає жодних пільг по його сплаті.

В свою чергу, суд звертає увагу, що відповідно до п. 266.7.1. ст. 266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, який й здійснює відповідний контроль та адміністрування податків, облік суб'єктів платників податків, відповідно до ст. ст.19-1, 19-3 Податкового кодексу України.

Згідно з положеннями Податкового кодексу України, до повноважень органів місцевого самоврядування належить визначення розміру ставок цього податку.

Так, відповідно до п. 266.5.1. ст. 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Вказаною податковою консультацією такі питання не були предметом розгляду.

Посилання позивача на, що ДП «ІМТП» є прибутковою організацією та не утримається повністю за рахунок державного чи місцевого бюджету, також відхиляються судом, оскільки ці ознаки не впливають на визначення статусу платника цього податку.

Також суд не може погодитись з доводами позивача про те, що поняття «право власності» та поняття «право господарського відання» є однаковими, оскільки це спростовується визначеннями, які надані законодавством України цим поняттям.

Так, відповідно до ст. 136 Господарського кодексу України, право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

В той час, як відповідно до ст. 134 Господарського кодексу України, право власності вважається основним речовим правом у сфері господарювання та суб'єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб'єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб'єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 134 Господарського кодексу України).

Крім того, суд звертає увагу, що приписи п. 266.1.1. ст. 266 Податкового кодексу України є чіткими та зрозумілими, в яких зазначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю.

Керуючись приписами ст. 139 КАС України, з огляду на те, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, сплачений ним судовий збір не належить стягненню з відповідача, а також враховуючи, що відсутні докази понесення відповідачем судових витрат на призначення експертизи та виклик свідків, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Ізмаїльської міської ради (, місцезнаходження: 68600, Одеська обл. м. Ізмаїл, пр. Суворова, 62) до Державної фіскальної служби України (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська площа,8), за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство «Ізмаїльський морський торговельний порт» (, місцезнаходження: 68601, м. Ізмаїл, вул. Портова,7) про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації №3149/6/99-99-12-02-03-15/ІПК від 17.07.2018 року «Про податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки»,- відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 29» грудня 2018 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.