Справа № 369/10419/18
Суддя: Пінкевич Н. С.
Дата ухвалення: 2018-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/259/18
РІШЕННЯ

Іменем України

06.11.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С. ,

при секретарі Головатюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Начальника Києво-Святошинського районного відділу Управління ДМС у Київській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним адміністративним позовом, мотивуючи тим, що 15 серпня 2018 року начальником Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області ОСОБА_2, було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України, серії ПН МКО № 086537 відносно громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_1.

Відповідно до постанови, 15.08.2018 року о 15 год. 35 хв. працівником ДОП Києво-Святошинського ВП ГУНП у Київській області доставлено громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, який порушив правила перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, а саме ухилення від виїзду з України після закінчення терміну перебування, що є порушенням ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП. Даною постановою позивача притягнуто до відповідальності та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 5 100, 00 грн.

Позивач вважає дану постанову протиправною, оскільки останній не вчиняв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, оскільки він 02.03.2018 року прибув на територію України на консультацію та лікування до лікаря Державної установи «Інститут травматології та ортопедії НАМН України».

До судового засідання представник позивача не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, подав до суду відзив на адміністративний позову відповідно до якого вказував, що Києво-Святошинський РВ УДМС України в Київській області діяв в межах норм чинного законодавства та наданих повноважень.

Повно та всебічно зясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що 15.08.2018 року т.в.о. завідувача сектору ОЗНМ РВ Києво-Святошинського РВ Управління Державної міграційної служби України в Київській області ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 203 КУпАП щодо ОСОБА_1, громадянина ОСОБА_4, який порушив правила перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, а саме ухилення від виїзду з України після закінчення терміну перебування передбаченого ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У подальшому, начальником Києво-Святошинського РВ Управління Державної міграційної служби України в Київській області ОСОБА_2 розглянуто адміністративну справу щодо позивача та постановою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено штраф у розмірі 5100, 00 грн.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності врегульовано у ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з вимогами ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Реалізовуючи свої повноваження, суб'єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи, відповідно до ст. 2 КАС України, перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб'єкта владних повноважень.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Диспозиція ч. 1ст. 203 КУпАП встановлює протиправність дій особи, які полягають у порушенні іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Отже, відповідальність за ч. 1ст. 203 КУпАП (в межах оскаржуваної постанови) настає за умови наявності однієї або сукупності наступних складових:

1) проживання іноземцем або особою без громадянства без документів на право проживання в Україні;

2) проживання в Україні іноземцем або особою без громадянства за недійсними документами;

3) проживання в Україні іноземцем або особою без громадянства за документами, термін дії яких закінчився.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності саме за порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, а саме ухилення від виїзду з України після закінчення терміну перебування.

Представник позивача, відповідно до відзиву, підтвердив факт відсутності у позивача належним чином оформлених документів, які б надавали йому право на перебування на території України на законних підставах.

Крім того, відсутність таких документів не заперечуються самим позивачем в позовній заяві у протоколі про адміністративне правопорушення від 15.08.2018 року серії ПР МКО №086537.

Статтею 38 КУпАП встановлено строки накладення адміністративного стягнення. Так, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП є триваючим, виявлене 15.08.2018 року, та цього ж дня в межах строку розгляду справи, передбаченого ст. 277 КУпАП, особу притягнуто до відповідальності.

Отже, відповідачем не було порушено строку притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності (ст.254 КУпАП).

Відповідно до ст.222-2 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, повязані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, а також питання щодо реєстрації місця проживання (статті 200, 201, частина перша статті 203, статті 204, 205, 206).

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Відповідно п. 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

У даному випадку, постанова про накладення адміністративного стягнення від 15.08.2018 року за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП України стосовно ОСОБА_1 була винесена начальником Києво-Святошинського РВ УДМС України ОСОБА_2, який відповідно до ст. 222-2 КУпАП, ст. 4 Положення «Про Державну міграційну службу України», затверджене ПКМУ від 20.08.2014 року №360 уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення передбачені ч.1 ст. 203 КУпАП і накладати адміністративні стягнення.

Отже, оскаржувана постанова винесена уповноваженою на те посадовою особою та у межах її повноважень.

Щодо посилання позивача на те, що останні й прибув на лікування та надані позивачем копії виписки з історії хвороби № 472/08, квитанції до прибуткового касового ордеру серії 12АААМ № 614686 від 16 серпня 2018 року та довідки Інституту травматології та ортопедії НАМН України від 17.08.2018 року суд не приймає до уваги, оскільки вказані докази не підтверджують факт лікування позивача на території України, а лише підтверджують факт звернення до Інституту травматології та ортопедії НАМН України» вже після складення протоколу та винесення постанови органом Державної міграційної служби.

Крім того слід зазначити те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів звернення до органів міграційної служби України з вимогами про продовження строку перебування на території України у звязку з перебуванням на лікуванні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин /фактів/, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

А згідно положень ч.1 ст. 73 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає в зв'язку з безпідставністю, вина позивача у вчинені правопорушення передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП є доведеною.

За ст. 293 КпАПУ орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

А тому, проаналізувавши докази по справі, суд приходить до висновку, що оскаржувану постанову було винесено уповноваженою особою в межах її компетенції, вид адміністративного стягнення обрано в межах санкції статті КУпАП, факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення підтверджено належними та допустимими доказами, посадовою особою при винесенні постанови було з'ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не було також порушено порядок і строки розгляду справи.

Отже, підстав для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії ПН МКО № 085637 суд не вбачає , а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись Положенням «Про Державну міграційну службу України», затверджене ПКМУ від 20.08.2014 року №360, ст.ст. 7, 9, 38, 152, 203, 222-2, 251, 254, 268, 277, 293 КУпАП, ст.ст. 6, 9, 77, 90, 122,286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого адміністративного апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Пінкевич Н.С.