Справа № 826/13626/16
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року № 826/13626/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Коменергосервіс»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21 червня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коменергосервіс» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Коменергосервіс») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення № від 21 червня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Коменергосервіс» володіло інформацією про основні фонди та виробничі потужності Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональна будівельна компанія «Інвест-Гарант» при підписанні субпідрядного договору, а також позивач ознайомився з дозвільними документами та інформацією про кількість та технічний склад працівників, які будуть виконувати відповідні роботи. Факт спроможності Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональна будівельна компанія «Інвест-Гарант» виконати відповідний об'єм робіт підтверджувався також наявною ліцензією на будівельні роботи, яку останнє отримало 23 вересня 2014 року, згідно копії документу та даних, що містились на сайті Державної архітектурно-будівельної інспекції України та дозволом Держпраці на виконання робіт підвищеної небезпеки.

Позивач повідомив, що облік виконаних робіт здійснювався на підставі актів виконаних робіт форми КБ-3 та КБ-2в, що підписувались після виконання робіт. При цьому, прийом виконаних робіт здійснювався працівниками позивача, що постійно знаходились на об'єктах та контролювали процес виконання в присутності представників субпідрядника та замовника. На думку позивача, вказані обставини підтверджуються листами та документами замовника робіт щодо фактичного виконання робіт по договірним зобов'язанням.

Додатково представник позивача стверджує, що за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій платника податку та його контрагента для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Крім того, представник позивача зазначив, що перевіркою не було досліджено фактів та матеріалів справи фактичного виконання робіт та додаткових документів, наданих замовником даних робіт. В листах замовника робіт, зокрема міститься інформація, що роботи виконані без претензій.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача зазначив, що перевіркою взаємовідносин позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональна будівельна компанія «Інвест-Гарант» встановлено відсутність необхідних умов для здійснення господарських операцій, а саме роботи по монтажу приладів КВПіА системами автоматики, роботи котлів з подальшими пусконалагоджувальними роботами, а також реалізація послуг, що передбачають великий обсяг трудовитрат, особистої участі персоналу.

Крім того, аналізом звітності з ПДВ Товариства з обмеженою відповідальністю «Коменергосервіс» та зареєстрованих податкових накладних в ЄРПН, встановлено факти маніпулювання даними податкової звітності шляхом формування штучного схемного кредиту без реального здійснення господарських операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коменергосервіс» з контрагентом-постачальником Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональна будівельна компанія «Інвест-Гарант».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2016 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 16 січня 2017 року судом вирішено здійснювати подальший розряд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року справа прийнята до провадження суддею Власенковою О.О. та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2018 року справа прийнята до провадження суддею Кузьменко А.І. та призначено підготовче засідання.

21 серпня 2018 року у порядку, визначеному частиною 7 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розпочав розгляд справи по суті. Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, представник відповідача заперечував проти задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

В період з 24 травня 2016 року по 30 травня 2016 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі направлення від 24 травня 2016 року №396/26-15-14-04-05 та від 24 травня 2016 року №395/26-15-14-04-05, на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, відповідно до наказу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 24 травня 2016 року №3113 проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Коменергосервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з постачальником Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональна будівельна компанія «Інвест-Гарант» за період з 01 грудня 2014 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено відповідний акт перевірки від 06 червня 2016 року №125/26-15-14-04-05/34298194.

Перевіркою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коменергосервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 грудня 2014 року по 31 січня 2015 року встановлені порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за період з 01 січня 2014 року по 31 січня 2015 року на загальну суму 309841,00 грн., а саме: за грудень 2014 року на суму 143 067,00 грн., за січень 2015 року на суму 166 774,00 грн.

Вказані висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що в наданих актах виконаних робіт відсутня інформація про субпідрядника, який міг виконувати ці роботи. Також, під час перевірки відповідно до наданих актів приймання виконаних будівельних робіт по кожному окремому акту та об'єкту встановлено неможливість виконання власними силами Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональна будівельна компанія «Інвест-Гарант» такого обсягу робіт.

Також контролюючий орган у акті перевірки зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональна будівельна компанія «Інвест-Гарант» у перевіряємому періоді виконувало різноманітний комплекс робіт і послуг: сервісне та технічне обслуговування, вантажно-розвантажувальні роботи, капітальний ремонт та інше. Номенклатура та обсяг реалізованих послуг свідчить про фізичну неможливість здійснення такого об'єму господарської діяльності за відсутності трудових ресурсів без наявності допоміжних послуг, таких як транспортування, зберігання, друкування, оформлення тощо та без залучення третіх організацій.

Тобто, перевіркою взаємовідносин позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональна будівельна компанія «Інвест-Гарант» встановлено відсутність необхідних умов для здійснення господарських операцій, а саме роботи по монтажу приладів КВПіА системами автоматики, роботи котлів з подальшими пусконалагоджувальними роботами, а також реалізація послуг, що передбачають великий обсяг трудовитрат, особистої участі персоналу.

На підставі висновків акта перевірки, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві 21 червня 2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 387 301,00 грн., у т.ч. за основним платежем у розмірі 309 841,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 77 460,00 грн.

Незгода позивача із вказаним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно підпунктів 200.1 і 200.2 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

У свою чергу, відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, «податковий кредит» - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Також, згідно з пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі по тексту - Закон України від 16 липня 1999 року №996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону, «первинний документ» - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що «господарська діяльність» - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХIV, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частини 1 та 2 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції. При цьому, якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондується з наведеними вище нормами Податкового кодексу України.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Дана правова позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у його постановах від 27 червня 2017 року у справі № 808/1062/14, від 14 березня 2017 року у справі № 826/757/13-а, від 06 лютого 2018 року № К/9901/5042/17.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 жовтня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональна будівельна компанія «Інвест-Гарант» (субпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коенергосервіс» (підрядник) укладено договір субпідряду №3010/4, відповідно до якого підрядник доручає, а субпідрядник приймає на себе зобов'язання виконати роботи: монтаж приладів КВПіА системами автоматики роботи котлів з подальшими пусконалагоджувальними роботами на об'єктах, визначених підрядником, а підрядник зобов'язується оплатити вартість даних робіт.

Пунктом 2.1 вказаного договору передбачено, що обсяг та вартість пусконалагоджувальних робіт визначаються прикладеною до договору договірною ціною, яка є динамічною і складає 858 399,13 грн. з урахуванням ПДВ 20 % - 143 066,52 грн.

Динамічна договірна ціна складається згідно з «Правилами визначення вартості будівництва» ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 і може корегуватися при змінах ціноутворюючих факторів та нормативних актів. Зміна ціни оформлюється письмово у вигляді додаткової угоди до договору.

Підрядник передає в роботу обладнання субпідряднику згідно акту приймання-передачі (пункт 2.2 договору).

Відповідно до пункту 2.3 договору облік виконаних робіт здійснюється на підставі підписаних актів виконаних робіт, складених за формою КБ-2в і довідки форми КБ-3, що підписуються після виконання робіт.

Оплата за виконані обсяги робіт здійснюється на підставі підписаних актів, складених за формою КБ-2в та довідки форми КБ-3 (пункт 2.4 договору).

Вимогами пунктів 7.1-7.2 договору визначено, що при настанні обставин непереборної сили та як наслідок неможливість повністю чи частково виконати свої зобов'язання за даним договором будь-якою зі сторін, строк виконання зобов'язань відкладається протягом якого будуть діяти такі обставини та їх наслідки. Дія обставин непереборної сили повинна бути підтверджена ТПП України чи організацією, на яку урядом покладені обов'язки ліквідації надзвичайних обставин.

Згідно з пунктом 9.1 та пунктом 9.2 договору, він складний у двох примірниках по одному для кожної із сторін, набирає чинності з дня його підписання. Даний договір діє до 31 грудня 2014 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань.

До даного договору сторонами складено та підписано додаток №1, у якому визначено перелік об'єктів, на яких виконується монтаж приладів КВПіА, а саме - 30 котелень.

На підтвердження виконання умов даного договору позивачем надано до суду копії: довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 01 грудня 2014 року котельня №1 Сніжне; податкової накладної №4; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 01 грудня 2014 року котельня №2 Сніжне; податкової накладної №5 від 01 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 01 грудня 2014 року котельня №4 Сніжне; податкової накладної №6 від 01 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 01 грудня 2014 року котельня №6 Сніжне; податкової накладної №2 від 01 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 01 грудня 2014 року котельня №7А Сніжне; податкової накладної №7 від 01 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 01 грудня 2014 року котельня №8А Сніжне; податкової накладної №8 від 01 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 01 грудня 2014 року котельня №9 Сніжне; податкової накладної №11 від 01 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 01 грудня 2014 року котельня №10 Сніжне; податкової накладної №12 від 01 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 01 грудня 2014 року котельня №10А Сніжне; податкової накладної №13 від 01 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 01 грудня 2014 року котельня №2 Торез; податкової накладної №14 від 01 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 01 грудня 2014 року котельня №3 Торез; податкової накладної №15 від 01 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 01 грудня 2014 року котельня №8 Торез; податкової накладної №3 від 01 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 01 грудня 2014 року котельня №14 Торез; податкової накладної №17 від 01 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 01 грудня 2014 року котельня №17 Торез; податкової накладної №18 від 01 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 16 грудня 2014 року котельня №2 Шахтарськ; податкової накладної №46 від 16 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 16 грудня 2014 року котельня №3 Шахтарськ; податкової накладної №41 від 16 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 16 грудня 2014 року котельня №4 Шахтарськ; податкової накладної №42 від 16 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 16 грудня 2014 року котельня №7 Шахтарськ; податкової накладної №43 від 16 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 16 грудня 2014 року котельня №8 Шахтарськ; податкової накладної №44 від 16 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 16 грудня 2014 року котельня №14 Шахтарськ; податкової накладної №45 від 16 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 16 грудня 2014 року котельня №13 Шахтарськ; податкової накладної №56 від 16 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 16 грудня 2014 року котельня №15 Шахтарськ; податкової накладної №47 від 16 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 16 грудня 2014 року котельня №16 Шахтарськ; податкової накладної №48 від 16 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 16 грудня 2014 року котельня №17 Шахтарськ; податкової накладної №49 від 16 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 16 грудня 2014 року котельня №18 Шахтарськ; податкової накладної №50 від 16 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 16 грудня 2014 року котельня №19 Шахтарськ; податкової накладної №51 від 16 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 16 грудня 2014 року котельня №20 Шахтарськ; податкової накладної №52 від 16 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 16 грудня 2014 року котельня №21 Шахтарськ; податкової накладної №53 від 16 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 16 грудня 2014 року котельня №22 Шахтарськ; податкової накладної №54 від 16 грудня 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 16 грудня 2014 року котельня №23 Шахтарськ; податкової накладної №55 від 16 грудня 2014 року; акту надання послуг №125 від 01 грудня 2014 року; податкової накладної №15 від 01 грудня 2014 року; акту надання послуг №157 від 16 грудня 2014 року; податкової накладної №33 від 16 грудня 2014 року; акту взаємозаліку №03/12 від 01 грудня 2014 року; акту взаємозаліку №04/12 від 16 лютого 2014 року; платіжного доручення №204 від 23 грудня 2014 року; платіжного доручення №0311/14 від 03 листопада 2014 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 29 січня 2015 року; податкової накладної №88 від 29 січня 2015 року; довідки форми КБ-3 та акту виконаних робіт форма КБ-2 від 29 січня 2015 року; податкової накладної №89 від 29 січня 2015 року; акту №35 від 29 січня 2015 року; податкової накладної №30 від 29 січня 2015 року; акту взаємозаліку №01/01 від 29 січня 2015 року; платіжного доручення №229 від 04 лютого 2015 року; платіжного доручення №234 від 05 лютого 2015 року; платіжного доручення №235 від 05 лютого 2015 року; картки рахунка 6442 з 01 грудня 2014 року по 31 січня 2015 року на суму податкового кредиту 309 840,42 грн. технічних звітів.

Відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 04 грудня 2009 року №554 «Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві» типовими формами первинних облікових документів у будівництві є форма № КБ-2в «Акт приймання виконаних будівельних робіт» та форма № КБ-3 «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати».

Отже, акти форми № КБ-2в та довідки форми № КБ-3 є також належними доказами (первинними документами), що підтверджують факт виконання підрядних робіт, їх зміст, обсяг та вартість.

Зміст і форма вище вказаних досліджених судом документів відповідає вимогам Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV та вимогам Положення №88.

З урахуванням положень пунктів 1, 2 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV, за наявності доказів: договорів, актів приймання виконаних робіт, податкових накладних, банківських виписок, платіжних доручень, протоколів тощо, досліджених податковим органом під час проведення перевірки та відображених в акті перевірки вбачається реальність вчинення позивачем вище перелічених господарських операцій.

Суд звертає увагу, що контрагент позивача мав належний рівень правосуб'єктності, в установленому порядку був зареєстрований платником ПДВ, тому зобов'язаний був нараховувати ПДВ та згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України вправі був виписувати податкові накладні, які згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України є підставою для формування податкового кредиту. Також, як вже зазначалось, всі податкові накладні, отримані позивачем від контрагентів були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Не відносяться до податкового кредиту лише суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Натомість, відповідач стверджував, що, оскільки відповідно до поданих позивачем та його контрагентом звітів розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (Форма №1-ДФ) та про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (форми Д4) останні задекларували недостатню кількість працівників для виконання підрядних робіт, то названі контрагенти позивача не мали реальної змоги виконати спірні підрядні роботи.

Такі посилання відповідача на обставини відсутності у контрагента позивача достатньої кількості трудових ресурсів, що ґрунтуються лише на даних звітності, на думку суду, не виключає можливості у Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональна будівельна компанія «Інвест-Гарант» залучення додаткових працівників за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Судом встановлено, що згідно з інформацією, наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональна будівельна компанія «Інвест-Гарант» зареєстровано суб'єктом господарювання та основним видом діяльності є будівництво житлових і нежитлових будівель КВЕД 41.20.

На час існування спірних правовідносин у контрагента позивача була наявна ліцензія Державної архітектурно-будівельної інспекції України №524104 зі строком дії з 23 вересня 2014 року по 23 вересня 2017 року.

Вказане вище свідчить про законність та фізичну можливість здійснення позивачем господарської діяльності, наявністю ділової мети, оскільки у контрагента позивача наявні ліцензії та дозволи, основні засоби та трудові ресурси, необхідні для вчинення дій, що становлять зміст відповідних господарських операцій.

Суд вважає, що відповідачем не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені у наданих позивачем первинних документах, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Суд зважає на те, що відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення, є необхідною умовою для реалізації платником податків права на витрати та податковий кредит. Це відповідає самому змісту норм пункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, статті 198 Податкового кодексу України, які надають платнику податків право зменшити податкові зобов'язання на суму витрат, сплаченого податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) при здійсненні господарської діяльності. Встановлення законодавцем податкових преференцій має на меті стимулювання ділової активності учасників торгівельного обороту, що, в свою чергу, презюмує здійснення господарських операцій, що є об'єктом оподаткування, з метою досягнення економічного ефекту (ділової мети), а не тільки з метою отримання податкової вигоди. Відсутність економічної доцільності господарських операцій, окрім як здійснення їх з метою отримання податкової вигоди у вигляді витрат та/або податкового кредиту, є підставою для зменшення в податковому обліку платника податків сум витрат та/або податкового кредиту.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем досліджуваних господарських операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект, тощо.

На час здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, мали відповідні ліцензії на господарську діяльність у будівництві, пов'язану із створенням об'єктів архітектури, їх установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавалися. Доказів протилежного під час розгляду справи суду не надано.

В той же час, відсутність у контрагента позивача задекларованих матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки, як вже зазначалося, залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

При цьому, сам по собі факт недекларування контрагентом позивача у поданій податковій звітності результатів таких окремих господарських операцій та/або наявних трудових ресурсів, на думку суду, не впливає на право позивача (покупця) сформувати податковий кредит, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов'язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 30 січня 2018 року №К/9901/612/18 і №К/9901/630/18.

Враховуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку про доведення позивачем дотримання ним законодавчих вимог щодо документального підтвердження сум витрат та податку на додану вартість в ціні субпідрядних робіт, що були віднесені позивачем до складу витрат та податкового кредиту за звітні періоди, та, як наслідок, про протиправність здійсненого відповідачем донарахування сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість згідно податкового повідомлення-рішення від 21 червня 2016 року №.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коменергосервіс» задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби місті Києві № від 21 червня 2016 року.

3.Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коменергосервіс» (04060, м. Київ, вул. Ольжича, 5А, прим.62, ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 809 (п'ять тисяч вісімсот дев'ять) гривень 52 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко