Справа № 620/4025/18
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2019-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2019 року Чернігів Справа № 620/4025/18

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов'язання відповідача щомісячно з 01.01.2016 здійснювати нарахування та виплату пенсії позивачу в розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» та статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» має право на призначення пенсії в розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення. Вказує, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, зберігаються пільги, компенсації та гарантії, передбачені Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачу була призначена пенсія з 01.02.2005 Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, а пункт «а» частин першої статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції з 07.11.2015 щодо осіб звільнених за станом здоров'я зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» жодним чином не розповсюджується на осіб, які були звільнені з органів внутрішніх справ.

Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 04.01.2019 у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження було відмовлено.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На підставі наказу начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 18.01.2005 № 13 о/с «По особовому складу» майора міліції ОСОБА_1, старшого інспектора по роботі з населенням та громадським формуванням відділення дільничних інспекторів міліції Козелецького районного відділу УМВС було звільнено з органів внутрішніх справ. Вислуга на день звільнення в календарному обчисленні становить 16 років 09 місяців 10 днів, в пільговому обчисленні - 23 роки 02 місяці 13 днів (а.с. 33).

Позивачу з 02.02.2005 було призначено пенсію за вислугу років відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 50% відповідної суми грошового забезпечення (а.с. 15, 32).

Зі змісту свідоцтва про хворобу від 01.04.2005 № 434, виданого військово-лікарською комісією за розпорядженням ВК УМВС України у Чернігівській області, вбачається, що позивач визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (а.с. 14).

05.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з заявою про здійснення перерахунку пенсії з врахуванням 5% до основного розміру пенсії на підставі пункту «а» частини першої 13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 12-13).

Листом від 22.11.2018 № 4639/03/К-12 відповідач повідомив позивача, що пенсія виплачується згідно чинного законодавства в розмірі 50% грошового забезпечення відповідно до пункту «а» частини першої 13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с. 11).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон у редакції, що діяла на момент призначення пенсії) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з пунктом «а» статті 12 Закону право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше;

Пунктом «а» частини першої статті 13 Закону визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Аналізуючи наведену норму, можна прийти до висновку, що визначальним критерієм для встановлення розміру пенсії (50% чи 55% відповідних сум грошового забезпечення ) є підстава звільнення особи з військової служби. Зокрема, пенсія в розмірі 55% встановлюється звільненим військовослужбовцям виключно у двох випадках: звільнення у відставку за віком або звільнення у відставку за станом здоров'я.

При цьому суд зазначає, що така підстава звільнення повинна бути зазначена у наказі про звільнення.

Як обґрунтовано встановлено судом, позивача було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за підпунктом «б» пункту 64 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 (далі - Положення № 114) та призначено пенсію за вислугу років (а.с. 15, 32).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (далі - у редакції, що діяла на момент призначення пенсії) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) в запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування військовозобов'язаних у запасі і за станом здоров'я придатні до військової служби в мирний або воєнний час; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування військовозобов'язаних у запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до підпункту «б» пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

Натомість, звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу у відставку врегульоване пунктом 65 Положення № 114, відповідно до якого особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку), зокрема: б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 2005 року був звільнений зі служби в запас Збройних Сил України через хворобу за підпунктом «б» пункту 64 Положення № 114, а не у відставку через хворобу за пунктом «б» пункту 65 вказаного Положення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії у розмірі 55% грошового забезпечення, оскільки з урахуванням вислуги років позивача 20 років розмір пенсії, виходячи з 55% відповідних сум грошового забезпечення може призначатися лише особам, звільненим з військової служби у відставку.

Крім того, посилання позивача на перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» та частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію», в якій не розмежовано звільнення через хворобу у відставку чи у запас, суд не приймає до уваги, оскільки пенсія ОСОБА_1 була призначена ще в 2005 році відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а Закон України «Про національну поліцію» набув чинності з 07.11.2015, тобто після звільнення позивача зі служби, та не має зворотної дії в часі і ним, чи іншими законами не передбачено зміни формулювання підстав звільнення зі служби співробітників міліції, які були звільнені до набрання чинності цим законом і відповідного перерахунку пенсії.

Підстави встановити судовий контроль за виконанням рішення суду відсутні, оскільки у позові відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 17000, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П'ятницька, 83 А, м. Чернігів, 14005, ) про зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 січня 2019 року.

Суддя Н.М. Баргаміна