Справа № 0640/3436/18
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2018-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/3436/18

Головуючий у 1-й інстанції: Горовенко А.В.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

28 грудня 2018 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року (головуючий суддя Горовенко А.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області в частині не направлення до Житомирської обласної державної адміністрації документів на видачу посвідчення дружини померлого, віднесеного до 1 категорії та зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області прийняти необхідні документи для оформлення та видачі посвідчення дружини померлого, віднесеного до 1 категорії, та направити документи до Житомирської обласної державної адміністрації;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області видати посвідчення дружини померлого, віднесеного до 1 категорії.

Підставою звернення позивача за захистом своїх прав слугувала відмова Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області у видачі їй посвідчення дружини померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою у зв'язку з тим, що її чоловіку не було встановлено групу інвалідності, яка пов'язана з наслідками Чорнобильської катастрофи. На переконання позивача протиправність відмови відповідача не ґрунтується на вимогах законодавства та є протиправною, оскільки рішення про видачу посвідчення приймає обласна державна адміністрація, а відповідач в свою чергу, зобов'язаний лише прийняти необхідні документи та направити їх до Житомирської обласної державної адміністрації для прийняття відповідного рішення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області щодо неприйняття документів від ОСОБА_2 та не направлення подання до Житомирської обласної державної адміністрації для вирішення питання щодо видачі ОСОБА_2 посвідчення, як дружині померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою (1 категорії).

Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області прийняти від ОСОБА_2 документи та направити до Житомирської обласної державної адміністрації подання для вирішення питання щодо видачі ОСОБА_2 посвідчення, як дружині померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою (1 категорії).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Також рішенням окружного суду ухвалено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 704,80 грн.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначивши про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати прийняти рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що чоловік позивача не мав посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи віднесеного до категорії 1, оскільки йому не було встановлено групу інвалідності, яка пов'язана з наслідками Чорнобильської катастрофи 1 категорії, саме тому чоловік позивача не мав посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи віднесеного до категорії 1, тому і позивач не має права на отримання посвідчення дружини померлого, віднесеного до категорії 1.

Також відповідач звертає увагу на те, що у відповідності до вимог ч.4 ст.65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи") із таким поданням про видачу посвідчення дружини померлого, віднесеного до постраждалих від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, уповноважена звернутися Коростенська міська рада, а видача посвідчень відноситься до компетенції Житомирської обласної державної адміністрації.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження за знавними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 28 серпня 1971 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, після реєстрації якого позивачем змінено прізвище на ОСОБА_4 (а.с.10).

Згідно із свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м.Коростень Житомирська область (а.с.9).

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС №1-6083 від 19.09.2013 року, розглянувши на засіданні №07 від 17.09.2013 року звернення ОСОБА_4 та зареєстровану в ЦМЕК 02.08.2013 року документацію, комісія дійшла до висновку, що захворювання ОСОБА_4 пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с. 13).

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС №2076-7807 від 04.12.2013 року захворювання ОСОБА_4, яке призвело до смерті, пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с.14).

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області із заявою (з необхідними документами) про видачу посвідчення дружини померлого громадянина, віднесеного до категорії 1, смерть якого пов'язана з випливом аварії на ЧАЕС.

Листом від 05.06.2018 року №2052/195 управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області повідомило позивача, що відповідно до п.1 ст.14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до потерпілих 1 категорії відносяться інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (ст.10 і 11), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою. Оскільки чоловіку позивача не було встановлено групу інвалідності, яка пов'язана з наслідками Чорнобильської катастрофи, обласною Медико-соціальною експертною комісією, тому віднести його до потерпілих від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, а позивачу видати посвідчення дружини померлого, віднесеного до 1 категорії, смерть якого пов'язана з наслідками Чорнобильської катастрофи немає підстав (а.с.16).

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо не прийняття від позивача документів та не направлення відповідного подання до Житомирської обласної державної адміністрації для вирішення питання про видачу посвідчення дружини померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою (категорії 1).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, зазначає наступне.

Наведені в апеляційній скарзі доводи скаржника зводяться виключно до того, що факт відсутності у чоловіка позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, позбавляє і самого позивача права на отримання посвідчення дружини померлого, віднесеного до категорії 1.

Судова колегія звертає увагу, що зазначені аргументи повністю дублюють позицію Управління праці та соціального захисту населення, викладену в запереченнях на позовну заяву позивача, та в даному випадку були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції.

Зокрема із матеріалів справ встановлено, що Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС встановлено, що захворювання, яке призвело до смерті чоловіка позивача - ОСОБА_4, пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС.

Підставою не встановлення ОСОБА_4 групи інвалідності у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з впливом аварії на ЧАЕС, та і відповідно не отримання посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, є смерть вказаної особи, яка мала місце внаслідок такого захворювання.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та соціального захисту визначені положеннями Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія І.

Частиною першою статті 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Тобто, порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеного Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі по тексту - Порядок №51).

Посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом № 796-XII (п. 2 Порядку № 51).

Відповідно до ч. 4 ст. 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Абзацом 2 пункту 9 Порядку №51 передбачено, що дружині (чоловіку) померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, а також опікуну дітей померлого видається посвідчення.

Згідно з пунктом 10 Порядку №51 видача посвідчень провадиться: іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Посвідчення видається, зокрема дружині (чоловіку) померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, а також опікуну дітей померлого - на підставі документів про підтвердження статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи або на підставі відповідного посвідчення, а також експертного висновку щодо причинного зв'язку смерті з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Статтею 12 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Колегія суддів погоджується з зауваженням суду першої інстанції, що відсутність у ОСОБА_4 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії та встановленої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного із аварією на Чорнобильській АЕС, пояснюється тим, що ОСОБА_4 не здійснив документальне оформлення інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою та не отримав посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, у зв'язку із тим, що причинний зв'язок між захворюванням та впливом аварії на Чорнобильській АЕС було встановлено - 17.09.2013 року, а помер він ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області у листі від 05.06.2018 №2052/195 фактично відмовило позивачу в прийнятті документів та оформленні подання до Житомирської обласної державної адміністрації для прийняття рішення про видачу ОСОБА_2 посвідчення дружини померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою (категорії 1), тим самим вирішивши питання щодо наявності чи відсутності підстав для видачі посвідчення, яке належить до компетенції обласних державних адміністрації.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов'язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій та не надано обґрунтованих доводів щодо не прийняття від позивача документів та не направлення подання до Житомирської обласної державної адміністрації для вирішення питання про видачу посвідчення дружини померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою (категорії 1).

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 грудня 2018 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.