Справа № 0440/5724/18
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2018 року Справа № 0440/5724/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що позивач є власником об'єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, яка, ймовірно, має відношення до нарахування земельного податку, однак, оскаржене ППР не містить даних, за яку саме земельну ділянку нарахований податок, до оскарженого ППР не доданий розрахунок податкового зобов'язання. Зазначена обставина порушує право платника бути обізнаною з підставами та обґрунтованістю відповідного розрахунку. На запит позивача до ЦНАП про надання нормативної грошової оцінки земельної ділянки, на якій знаходиться нерухомість позивача, управління Держгеокадастру 31.07.2017 року повідомило, що за даними державного земельного кадастру в 2017 році земельна ділянка, за користування якою нарахований податок, в Державному реєстрі земель відсутня, реєстрація ділянки не проводилась, поземельна книга не відкривалась, ділянка була сформована помилково і передана на архівацію. Відповідно, земельна ділянка, як об'єкт права, не існує. Таким чином, оскаржене податкове повідомлення-рішення є протиправним в повному обсязі, порушує права, свободи та інтереси позивача. Також зауважив, що контролюючий орган при визначенні податкових зобов'язань з земельного податку з фізичних осіб не використовував нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2, загальна площа 0,0796 га.
Ухвалою від 02.08.2018 року відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідачем 16.08.2018 року отримано копію ухвали суду про відкриття спрощеного позовного провадження в даній адміністративній справі та копію позову разом із копіями доданих до нього документів.
- площею 0,0255 га (кадастровий номер НОМЕР_3) в оренду строком на 5 років по фактичному розміщенню прохідної за адресою АДРЕСА_2;
- площею 0,0756 га (кадастровий номер НОМЕР_4) в оренду строком на 3 роки по фактичному розміщенню котельної за адресою АДРЕСА_1.
Також позивачем у позовній заяві підтверджується, що позивачу на праві власності належать об'єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2, загальна площа 0,0796 га. Таким чином, відповідно до вимог ПК України, земельна ділянка під об'єктами
нерухомості (котельня) площею 0,0796 га (кадастровий номер НОМЕР_4) за адресою АДРЕСА_1, яка є у користуванні ОСОБА_1, є об'єктом оподаткування в 2018 році, а ОСОБА_1, як користувач земельної ділянки, є платником земельного податку.
Відповідно до ч. 5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
12.05.2005 року між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2, загальна площа 0,0796 га.
Зазначений договір 22.05.2005 року посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 3101.
Згідно з п.3.1 вищезазначеного договору строк дії 3 роки.
Пунктом 3.2 договору встановлено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне прав на поновлення договору.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.
За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до підпунктів 269.1.1 та 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Пунктами 285.1, п. 285.2 ст.285 Податкового кодексу України встановлено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Згідно з пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
Відповідно до п.287.1 ст.287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Згідно з п.287.5 ст.287 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Фізичними особами у сільській та селищній місцевості земельний податок може сплачуватися через каси сільських (селищних) рад або рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про приймання податкових платежів. Форма квитанції встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.
Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до ст.286 Податкового кодексу України встановлено, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Відповідно до пп.271.1.1 та пп.271.1.2 п.271.1 ст.271 Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Згідно п.272. ст.272 Податкового кодексу України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Пунктом 289.1 ст.289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі визначення розміру земельного податку.
Відповідно до ст. 20 цього ж Закону за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація.
Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.
Відповідно до абз.2 п.286.1 ст. 286 Податкового кодексу України центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, з огляду на викладені вище норми законодавства, суд зазначає, що документом, що підтверджує базу оподаткування при нарахуванні земельного податку, є витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, який видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.
Судом встановлено, що листом Центру надання адміністративних послуг м. Дніпра від 31.07.2017 року № 313/0/197-17 представнику позивача повідомлено, що у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська інформація щодо права власності чи користування земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_2 відсутня, на підставі чого сформована заява на архівацію земельної ділянки, отже надати витяг з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки не можливо.
Також, Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області листом від 31.08.2018 року № Б-204/0-5067/6-17 надано інформацію про те, що державним кадастровим реєстратором сформована заява на архівацію відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2.
Таким чином, суд вважає твердження позивача про те, що визначення земельного податку з фізичних осіб, без застосування нормативної грошової оцінки земельної ділянки та без отримання витягу з технічної документації про таку нормативну грошову оцінку не відповідає законодавчо встановленому порядку визначення розміру земельного податку, є обгрунтованим.
Всупереч вимогам законодавства, контролюючий орган при визначенні податкових зобов'язань з земельного податку з фізичних осіб не використовував нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2, загальна площа 0,0796 га.
Крім цього, суд зазначає, що позивачем надано докази відсутності відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 на кадастровій карті України, станом на час звернення до суду, що не спростовано відповідачем належними доказами.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідач у ході судового розгляду справи не довів, що у спірних відносинах він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За викладених обставин, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 (код рнокпп НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 865,17 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник