Справа № 826/13781/17
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 грудня 2018 року № 826/13781/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючої судді – Добрівської Н.А.,

розглянувши в спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовом

Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

до

Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України

«Інформ-Ресурси»

про

стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі – позивач, ГУ ДФС у м. Києві) з позовом до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» (далі – відповідач, ДП МВС України «Інформ-Ресурси»), в якому просить стягнути кошти платника податків з рахунків у банках, що обслуговують такого платника на суму податкового боргу у розмірі 9 014 978,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відповідачем обліковується податковий борг у наведеному у позові розмірі зі сплати податку на додану вартість, податку на прибуток та податку на доходи з фізичних осіб, який виник у зв’язку з несплатою останнім узгоджених сум податкових зобов’язань згідно самостійно визначених платником зобов’язань у відповідних деклараціях, а також донарахованих контролюючим органом грошових зобов’язань. Позивачем вживались заходи щодо стягнення заборгованості шляхом надіслання податкової вимоги, однак дані заходи не призвели до погашення податкового боргу відповідачем.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/16645/17 та вказану справу 30.10.2017 передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.11.2017 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Водночас, з 15.12.2017 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України в новій редакції (далі по тексту - КАС України), визначеній Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII.

Відповідно до статей 12, 19, 20, 26 Кодексу адміністративного судочинства України зазначений спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів і підлягає розгляду у формі спрощеного позовного провадження за правилами, встановленими статтями 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, як передбачено пунктом 4 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб’єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що кожне з рішень на підставі яких в сукупності виник податковий борг платника не перевищує розмір, визначений у пункті 4 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про розгляд справи за правилами даної норми процесуального законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому уповноважений представник зазначив, що не погоджується із доводами позивача, вважає їх безпідставними, посилаючись, зокрема, на те, що ним не отримано податкове повідомлення-рішення від 13.04.2016, яким донараховано штрафні санкції, що позбавило його права на оскарження такого рішення. Як наслідок, відповідач вважає податкову вимогу винесену з порушенням норм чинного законодавства. Також відповідач зазначив, що у позовній заяві контролюючим органом не вказано період та підстави виникнення податкового боргу, докази на підтвердження узгодження суми боргу у встановленому законом порядку.

Розглянувши наведені в обґрунтування позову доводи позивача, ознайомившись з письмово викладеною позицією відповідача по суті позовних вимог, дослідивши матеріали справи, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

Згідно довідки, виданої ГУ ДФС у м. Києві від 04.09.2017 за №13294/9/26-15-17-07-31 за даними оперативного обліку інтегрованої картки ІС «Податковий блок» по ДП МВС України «Інформ-Ресурси» станом на 30.08.2017 обліковується податковий борг на загальну суму 9 014 978,08 грн, у тому числі: з податку на додану вартість у розмірі 9 014 909,47 грн, з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності в сумі 57,33 грн, з податку на доходи з фізичних осіб – 11,28 грн.

ДП МВС України «Інформ-Ресурси» перебуває на обліку в ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві та є платником податків за основним місцем обліку.

Як вбачається з матеріалів справи, податковий борг виник у зв’язку з несплатою податкових зобов’язань з податку на додану вартість згідно поданих відповідачем податкових декларацій з ПДВ від 21.09.2015 №, від 20.10.2015 №, від 19.11.2015 №, від 20.01.2016 №, від 20.01.2016 №, від 20.02.2016 №, від 18.03.2016 №, від 19.04.2016 №, від 20.05.2016 №, від 16.06.2016 №, від 16.07.2016 №, від 16.08.2016 №, від 16.09.2016 №, від 18.10.2016 №, від 18.11.2016 №, від 19.12.2016 №, від 18.01.2017 №, від 16.02.2017 №, від 16.03.2017 №, від 18.04.2017 №, від 17.05.2017 №, від 19.06.2017 №, від 18.07.2017 №, від 17.08.2017 №, а також з податку на прибуток – згідно з поданої уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток підприємства за півріччя 2017 року від 28.08.2017 №.

Крім того, за результатами проведеної перевірки своєчасності подання платіжних доручень до установ банку по податку на додану вартість, про що складено акт від 15.03.2016 №298/26-59-11-05-50, встановлено порушення строків сплати податкового зобов’язання з податку на додану вартість, передбаченого пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України.

На підставі вказаних висновків позивачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.03.2016 за №, яким за затримку на 318 календарних днів сплати грошового зобов’язання з податку на додану вартість нараховано штраф у розмірі 20% у сумі 641 202,59 грн та №, яким за затримку на 51 календарних днів сплати грошового зобов’язання з податку на додану вартість нараховано штраф у розмірі 10% у сумі 269 918,09 грн.

Також, відповідачем проведено камеральну перевірку граничних термінів реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до них в ЄРПН за жовтень 2015 року, за результатами якої встановлено порушення платником податків термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, визначених статтею 201 Податкового кодексу України, про що складено акт від 15.03.2016 за №269/26-59-11-05-50.

За наслідками встановлених порушень контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.04.2016 за №, яким за затримку реєстрації податкових накладних застосовано штраф в розмірі 569,11 грн.

Також згідно картки особового рахунку за платежем 11010100 за відповідачем обліковується недоїмка з податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 11,28 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд входить з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено обов’язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлює, що грошове зобов’язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов’язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв’язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов’язання – сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов’язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов’язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 31.1 статті 31 Податкового кодексу України передбачено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов’язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством.

Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Між тим, сума узгодженого грошового зобов’язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов’язання визнається податковим боргом (п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є, зокрема, будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Також згідно з пунктом 133.1 статті 133 Податкового кодексу України платниками податку на прибуток підприємств – резидентами є суб’єкти господарювання – юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок – документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов’язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Статтею 49 Податкового кодексу України визначено порядок подання податкової декларації до податкового органу.

Так, пунктом 49.2 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов’язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов’язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов’язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що самостійно визначене платником податків податкове зобов’язання оскарженню не підлягає.

Крім того, у відповідності до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов’язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов’язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Як передбачено пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, у разі коли сума грошового зобов’язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від’ємного значення об’єкта оподаткування податком на прибуток або від’ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

З матеріалів справи вбачається, що оскільки вказані податкові повідомлення-рішення отримані відповідачем, про що свідчать копії рекомендованих повідомлень про вручення, наявних у справі і відповідні відомості зазначені на самих рішеннях, та ні в адміністративному, ні у судовому порядку оскаржені не були, сума заборгованості з відповідних податків набула статусу податкового боргу у розумінні положень Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов’язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Положенням пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Згідно з пунктом 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем частково погашалась заборгованість з відповідних податків, проте у зв’язку із наявністю заборгованості, яка не переривалась, кошти, що ним сплачувались, зараховувались в рахунок погашення податкового боргу в порядку черговості та станом на час звернення з позовом до суду податкова заборгованість відповідача з податку на додану вартість, з податку на прибуток приватних підприємств та з податку на доходи з фізичних осіб склала 9 014 978,08 грн, що підтверджується копіями витягів з облікових карток ДП МВС України «Інформ-Ресурси».

З матеріалів справи вбачається, що позивачем складено податкову вимогу форми «Ю» від 24.04.2017 за №6303-17 на загальну суму 6 333 955,18 грн, яка була направлена на адресу відповідача, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення.

При цьому, з інтегрованої картки платника податків вбачається, що з моменту винесення податкової вимоги від 24.04.2017 за №6303-17 визначена в ній сума боргу відповідачем погашена не була.

Доказів оскарження податкової вимоги відповідачем також не надано.

Таким чином, загальна сума податкового боргу, що підлягає сплаті відповідачем, становить 9 014 978,08 грн, що підтверджується вищевказаними документами, копії яких містяться в матеріалах справи.

Згідно з пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем частково погашалась заборгованість з відповідних податків, проте у зв’язку із наявністю заборгованості, яка не переривалась, кошти, що ним сплачувались, зараховувались в рахунок погашення податкового боргу в порядку черговості.

Під час розгляду справи відповідачем не подано доказів сплати у повному обсязі суми грошового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 9 014 909,47 грн, з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності в сумі 57,33 грн, з податку на доходи з фізичних осіб – 11,28 грн, що підтверджується даними карток облікових рахунків.

Таким чином, враховуючи підтвердження матеріалами справи наявності податкового боргу відповідача та дотримання податковим органом законодавчо встановленої процедури стягнення податкового боргу, суд дійшов висновку щодо правомірності вимог позивача.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь суб’єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача – суб’єкта владних повноважень, пов’язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, у відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (код ЄДРПОУ – 39439980, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» (ідентифікаційний код 32248749, адреса: 01103, м. Київ, проїзд Військовий, 8) кошти з рахунків у банках, що обслуговують такого платника на суму податкового боргу у розмірі 9 014 978 (дев’ять мільйонів чотирнадцять тисяч дев’ятсот сімдесят вісім) гривень 08 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржено за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя Н.А. Добрівська