Справа № 826/11035/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на проголошене о 17 годині 13 хвилин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року, повний текст якого складено 16 жовтня 2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ДМС в м. Києві) про:

- визнання протиправними дій ГУ ДМС в м. Києві щодо відмови у прийнятті від ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства Російської Федерації у зв'язку з існуванням незалежних від нього причин неотримання документа про його припинення;

- зобов'язання ГУ ДМС в м. Києві прийняти від ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації у зв'язку з існуванням незалежних від нього причин неотримання документа про його припинення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що згідно інформації, розміщеної на веб-сайті Посольства Російської Федерації в Україні, збір за оформлення заяви про вихід із громадянства Російської Федерації складає 65 доларів США або 1 820,00 грн., що становить менше половини розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянства України, у зв'язку з чим відсутні підстави стверджувати про існування незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства. Крім того, суд зазначив, що надання Генеральними консульствами РФ у м. Харкові та м. Львові інформації про розмір плати за вчинення консульських дій, відмінної від офіційних даних, розміщених на веб-сайті Посольства Російської Федерації в Україні, не може вважатися доказом існування незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства. Також суд зауважив про відсутність підстав спростовувати факт звернення ОСОБА_1 до ГУ ДМС в м. Києві для заповнення декларації про відмову від громадянства Російської Федерації.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його повністю та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що чинне законодавство не пов'язує виникнення незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства з попереднім отриманням офіційної відмови дипломатичної установи іноземної держави, а лише містить умову щодо розміру платежу, необхідного для отримання відповідного документа, який не може перевищувати половину розміру мінімальної заробітної плати. Стверджує, що суд залишив поза увагою необхідність сплати збору не лише за оформлення заяви про вихід із громадянства РФ, а й за видачу довідки про відсутність такого громадянства. Також наголошує на безпідставному врахуванні судом в якості доказу копії супровідного листа МЗС України від 25.05.2018 року та копію ноти Посольства РФ в України від 29.04.2018 року, оскільки останні не завірені належним чином, а також не врахуванні відомостей, викладених в оригіналах листів Генеральних консульств РФ у м. Харкові та м. Львові.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДМС в м. Києві просить в її задоволенні відмовити, залишивши постанову суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що судом було вірно наголошено на тому, що згідно ноти Посольства РФ в Україні розмір консульського збору за оформлення заяви про вихід з громадянства РФ складає 1 820,00 грн., що становить менше половини мінімальної заробітної плати, а відтак ОСОБА_1 повинен виконати обов'язок з припинення іноземного громадянства, а не подавати декларацію про відмову від громадянства РФ. Вказує, що викладені у листах Генеральних консульств РФ у м. Харкові та м. Львові відомості щодо необхідності додаткової сплати відшкодування фактичних витрат не можуть спростовувати офіційну позицію дипломатичної установи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.01.2019 року.

У судовому засіданні представник Позивача та Позивач доводи апеляційної скарги підтримали та просили суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 на підставі рішення ГУ ДМС України в м. Києві від 05.04.2018 року набув громадянство України за територіальним походженням на підставі ст. 8 Закону України «Про громадянство України», що підтверджується копією довідки ГУ ДМС в м. Києві від 15.06.2018 року №8001.16.2-15890/80.16-18 (а.с. 12). Крім того, Позивачу було видано тимчасове посвідчення громадянина серії ОТ №028873, дійсне до 05.04.2020 року (а.с. 11).

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що 10.07.2018 року під час відвідування ГУ ДМС в м. Києві йому було усно відмовлено в оформленні та прийнятті декларації про відмову від громадянства Російської Федерації у зв'язку з існуванням незалежних від особи причин неотримання документа про його припинення.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 8 Закону України «Про громадянство України», ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджується, що вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) не перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про громадянство України» (далі - Закон) визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов'язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Приписи ч. 5 ст. 8 Закону передбачають, що іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов'язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

За правилами абз. 12 ст. 1 Закону зобов'язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України (абз. 13 ст. 1 Закону).

Приписи абз. 16 ст. 1 Закону визначають, що декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов'язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особа, яка набула громадянство України, зобов'язана протягом двох років подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав або, у випадку неможливості надання такого документу з незалежних від них причин, декларацію про відмову від іноземного громадянства. При цьому, до незалежних причин законодавцем віднесено, зокрема, якщо вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України. Зміст згаданих норм у своїй сукупності дає обґрунтовані підстави стверджувати, що під поняттям «вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства)» законодавець розуміє вартість фактичного припинення такого громадянства, а не й виготовлення документа, який підтверджує вчинення такої дії, про що помилково зазначає Апелянт.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити, що, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту опублікованого на офіційному сайті Посольства Російської Федерації в Україні документу: «Тарифи консульських зборів Російської Федерації, стягуваних за межами території Російської Федерації» на 2018 рік (а.с. 13-18), для оформлення припинення громадянства Російської Федерації вчиняється наступна консульська дія - оформлення заяви про вихід із громадянства Російської Федерації в загальному та у спрощеному порядку, за вчинення якої встановлено збір в розмірі 78 доларів США, або 2 184 українських гривень, з яких 65 доларів США (1 820 гривень) - консульський збір та 13 доларів США (364 гривні) - збір на відшкодування фактичних витрат.

При цьому, з урахуванням даних веб-сайту Посольства Російської Федерації в Україні (https://ukraine.mid.ru/23), від сплати зборів в рахунок відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з вчиненням щодо них консульських дій, звільняються громадяни Російської Федерації. Таким чином, як вірно зазначав суд першої інстанції, вартість оформлення припинення громадянства РФ складає 65 доларів США (1 820,00 грн.), а відтак не перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України, який відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», починаючи з 1 січня у місячному розмірі становить 3 723 грн., а половина цієї суми складає 1 861,50 грн.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вартість саме оформлення припинення громадянства РФ не перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України. Викладене, у свою чергу, свідчить про відсутність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, що не породжує виникнення у ОСОБА_1 права на подання декларації про відмову від громадянства РФ до ГУ ДМС в м. Києві, в якого, у свою чергу, не виникає обов'язку з прийняття відповідного документа.

При цьому судова колегія вважає за необхідне зауважити на правильності твердження Апелянта про неможливість врахування в якості доказу копій листа МЗС України від 25.05.2018 року №71/ВГ/14-530-745 (а.с. 33) та ноти Посольства Російської Федерації в Україні №78-11 від 27.04.2018 року (а.с. 34-35), оскільки відповідні документи не завірені згідно вимог чинного законодавства, а саме - Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємства, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року №1000/5, що суперечить положеннями ч. ч. 2, 4 ст. 94 КАС України. Разом з тим, відомості, викладені у даній ноті Посольства Російської Федерації в Україні від 27.04.2018 року №78-11, відповідають даним, які опубліковані на офіційному веб-сайті Посольства Російської Федерації в Україні та Генеральних консульств.

Доводи Апелянта щодо помилковості неврахування Окружним адміністративним судом міста Києва відомостей, викладених у листі Генерального консульства Російської Федерації у Харкові від 29.06.2018 року №2847 (а.с. 19) та у листі Генерального консульства Російської Федерації у Львові від 28.06.2018 року №130-ч (а.с. 20), в яких зазначено, що вартість оформлення виходу з громадянства Російської Федерації у консульських установах Російської Федерації на території України складає 2 184,00 українські гривні, судовою колегією оцінюється критично, оскільки в своєму рішенні суд першої інстанції звернув увагу на необхідності з'ясування саме у таких консульських установах причин надання відомостей, які суперечать офіційній позиції іноземної держави.

Крім того, суд першої інстанції з посиланням на пояснення Позивача зазначив, що факт звернення до органу ДМС України фіксується лише подачею заповненого бланку такої заяви, й у випадку відмови в її прийнятті письмово не фіксується, у зв'язку з чим підстави ставити під сумнів факт відповідного звернення ОСОБА_1 до ГУ ДМС в м. Києві відсутній.

У контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити, що доказів подання ОСОБА_1 до ГУ ДМС в м. Києві декларації про відмову від громадянства форми 45, зразок якої затверджено підпунктом 1.1 пункту 1 наказу МВС України від 16.08.2012 року № 715 «Про затвердження зразків документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку», матеріали справи не містять. Відтак відсутні підстави для визнання протиправними дій ГУ ДМС в м. Києві щодо відмови у прийнятті від ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства Російської Федерації, а також зобов'язання ГУ ДМС в м. Києві прийняти від ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації, оскільки належних і допустимих доказів подання такої декларації до міграційних органів України матеріали справи не містять.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 09» січня 2019 року.