Справа № 826/6052/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 грудня 2018 року № 826/6052/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ»
до третя особа 1. Індустріального Відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 2. Центрального Відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 1. ОСОБА_1 2. ОСОБА_2
проскасування постанови в частині,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (надалі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Індустріального Відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (надалі - відповідач -1), Центрального Відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (надалі - відповідач-2), за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, в якому просить суд:

- скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 43644553 від 20.06.2014, видану Індустріальним ВДВС Дніпропетровського МУЮ;

- скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 49055749 від 21.10.2015, видану Кіровським ВДВС Дніпропетровського МУЮ в частині накладення арешту на майно, а саме на транспортний засіб: марка Ford, модель Fusion, рік випуску 2007, колір сіро-блакитний, тип ТЗ легковий-комбі-В, номери агрегатів: шасі НОМЕР_2, ДВИГУН 1400 см. куб., кузов НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.05.2017 відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 01.06.2017, яке в подальшому неодноразово відкладалось з метою отримання додаткових доказів для правильного вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Представники відповідачів та третіх осіб в судове засідання не прибули, про дату час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. З заявами/клопотаннями до суду не звертались.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017, а рішення постановлене з урахуванням п. 10 частини першої Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

18.09.2007 року ОСОБА_3 (позичальник) уклав з АКБ «УкрСиббанк» (кредитор) Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0.

За умовами Договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а Позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2.2 Договору позичальник зобов'язаний повернути кредит Банку в сумі 22 700,00 доларів США не пізніше 17.09.2014 року.

У забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань Позичальника в повному обсязі за договором, надається порука ОСОБА_2, згідно договору поруки №0/П від 18.09.2007 року, а також Позичальник передає в заставу, а Банк приймає наступне рухоме майно, а саме транспортний засіб:

- марка Ford, модель Fusion, рік випуску 2007, колір сіро-блакитний, тип ТЗ легковий-комбі-В, номери агрегатів: шасі НОМЕР_2, ДВИГУН 1400 см куб., кузов НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

Обтяження згідно вищевказаного Договору в подальшому відступлено ТОВ «Кей-Колект» та зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Зокрема, 11.06.2012 року АКБ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» відповідно до Договору факторингу № 4 свої права вимоги за зобов'язаннями Позичальника за кредитним договором №0.

31.03.2017 p. Позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на рухоме майно, яке є предметом застави за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 18.09.2007 року накладено арешти:

- постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 43644553 від 20.06.2014, виданою Індустріальним ВДВС Дніпропетровського МУЮ;

- постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 49055749 від 21.10.2015, виданою Кіровським ВДВС Дніпропетровського МУЮ.

В обґрунтування порушеного права представник позивача зазначає, що ТОВ «Кей-Колект» має бажання скористатись своїм правом на задоволення майнових вимог за рахунок предмета застави, однак реалізація такого права фактично не є можливою внаслідок існування арешту на рухоме майно, що накладений оскаржуваними постановами.

Отже, спірними питаннями є правомірність дій відповідачів щодо накладення арешту на рухоме майно та правомірність прийняття оскаржуваних постанови в частині накладення арешту на майно боржника.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 54 Закону України №Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Згідно статті 572 Цивільного кодексу України - в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 574 Цивільного кодексу України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1, 2 ст. 590 Цивільного кодексу України).

Крім того, положенням ст.1 Закону України «Про заставу», визначено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Статтею 16 Закону України «Про заставу», визначено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Таким чином, право на заставне майно, щодо якого накладено арешт та заборона його відчуження, у позивача виникло на підставі Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 18.09.2007 та Договору факторингу № 4 від 11.06.2012, тобто до винесення оскаржуваних постанов про накладення арешту.

Відповідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606, передбачено порядок зняття з арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника

За змістом ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404 в чинній редакції, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

З врахуванням зазначених обставин, норм чинного законодавства, суд прийшов до переконання, що належним способом захисту в рамках досліджуваних правовідносин є саме зобов'язання відповідачів зняти арешт з рухомого майна, який накладений оскаржуваними постановами.

Таким чином, з метою захисту порушених майнових прав позивача, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за правильне задовольнити позовні вимоги шляхом:

- зобов'язання Індустріальний ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зняти арешт з транспортного засобу марки Ford, модель Fusion, рік випуску 2007, колір сіро-блакитний, тип ТЗ легковий-комбі-В, номери агрегатів: шасі НОМЕР_2, ДВИГУН 1400 см куб., кузов НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 43644553 від 20.06.2014;

- зобов'язання Центрального ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зняти арешт з транспортного засобу марки Ford, модель Fusion, рік випуску 2007, колір сіро-блакитний, тип ТЗ легковий-комбі-В, номери агрегатів: шасі НОМЕР_2, ДВИГУН 1400 см. куб., кузов НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 49055749 від 21.10.2015.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Індустріальний Відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зняти арешт з транспортного засобу марки Ford, модель Fusion, рік випуску 2007, колір сіро-блакитний, тип ТЗ легковий-комбі-В, номери агрегатів: шасі НОМЕР_2, ДВИГУН 1400 см куб., кузов НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 43644553 від 20.06.2014.

3. Зобов'язати Центральний Відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зняти арешт з транспортного засобу марки Ford, модель Fusion, рік випуску 2007, колір сіро-блакитний, тип ТЗ легковий-комбі-В, номери агрегатів: шасі НОМЕР_2, ДВИГУН 1400 см. куб., кузов НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 49055749 від 21.10.2015.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот грн 00 коп.) грн за рахунок бюджетних асигнувань Індустріального Відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот грн 00 коп.) грн за рахунок бюджетних асигнувань Центрального Відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (ідентифікаційний , адреса: 04080, м.Київ, ВУЛИЦЯ КИРИЛІВСЬКА, будинок 69).

ІНДУСТРІАЛЬНИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІСТА ДНІПРА ГОЛОВНОГО ТЕРИТОРІАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (ідентифікаційний , адреса: 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 11).

ЦЕНТРАЛЬНИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІСТА ДНІПРА ГОЛОВНОГО ТЕРИТОРІАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (ідентифікаційний , адреса: 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ СІЧЕСЛАВСЬКА НАБЕРЕЖНА, будинок 17).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович