Справа № 320/5211/18
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року м. Київ справа № 320/5211/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9325-17/975 від 26 серпня 2018 р. на суму 6 944 грн. 48 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є фізичною особою-підприємцем та є пенсіонером, яка отримує пенсію за віком, а отже, звільнена від сплати єдиного соціального внеску за себе. Зазначає, що 26 серпня 2018 р. відповідачем протиправно винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9325-17/975.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 8 жовтня 2018 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

1 листопада 2018 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Згідно з яким відповідач позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Зазначив, що у зв'язку з наявністю заборгованістю із єдиного соціального внеску, що обліковується на картці особового рахунку платника, позивачці сформовано та надіслано спірну вимогу від 26 вересня 2018 р. № Ф-9325-17/975 на суму 6 994 грн. 46 коп., у тому числі борг (недоїмка) - 6 960 грн. 48 коп., пеня - 33 грн. 98 коп. Стверджує, що жодних актів перевірок стосовно наявності у позивачки заборгованості з єдиного соціального внеску не складалося, оскільки складення відповідних документів при винесені вимоги Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 р. № 2464 не передбачено. Зазначає, що позивачка не є пенсіонером за віком в розумінні п. 4 ч.1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 р. № 2464, а отже, зобов'язана сплачувати такий внесок.

13 листопада 2018 р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. У зв'язку з тим, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, вважає, що звільнена від сплати єдиного соціального внеску.

5 листопада 2018 р. від представника відповідача надійшло клопотання про подальший розгляд справи без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами. 28 листопада 2018 р. від представника позивача надійшло клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

У зв'язку з поданими клопотаннями сторін про розгляд справи без їхньої участі протокольною ухвалою суду від 28 листопада 2018 р. на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України вирішено здійснювати судовий розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, є фізичною особою-підприємцем з 16 лютого 1994 р., що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_2. Позивач також є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 та довідкою Управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква від 14 лютого 2014 р. № 600/07, згідно з якою позивачка з 4 серпня 2012 р. отримує пенсію за віком.

Як убачається з додаткових пояснень відповідача, позивачка перебувала на спрощеній системі оподаткування з 14 вересня 2012 р. по 1 квітня 2014 р. та з 1 квітня 2016 р. по 1 жовтня 2016 р.

26 серпня 2018 р. відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування № Ф-9325-17/975, на загальну суму 6 944 грн. 48 коп. Згідно з вимогою загальна суму боргу платника єдиного внеску станом на 29 лютого 2016 р. становить - 6 944 грн. 44 коп. (з яких: недоїмка становить 6 273 грн. 44 коп.; штрафи - 399 грн. 43 коп. та пеня - 271 грн. 61 коп. Цю вимогу про сплату боргу (недоїмки) направлено на адресу позивача, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України від 2 грудня 2010 р. № 2755-VI (далі - ПК України) та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Закон № 2464-VI визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону № 2464-VI визначено перелік осіб, які є платниками єдиного внеску.

Приписами пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Відповідно до вимог п. 59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Як убачається з п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Як вже зазначалось, згідно з поясненнями відповідача, позивачка перебувала на спрощеній системі оподаткування з 14 вересня 2012 р. по 1 квітня 2014 р. та з 1 квітня 2016 р. по 1 жовтня 2016 р.

Відповідно до довідки Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області позивач за період з 1 січня 2011 р. по 1 жовтня 2013 р. має заборгованість на суму 6944 грн. 48 коп.

Крім того, відповідно до вищезазначеної довідки, судом встановлено, що 28 березня 2012 р. позивачем було подано звітність за 2011 р., в якій визначено суму єдиного соціального внеску у розмірі 4 030 грн. 30 коп., який був самостійно сплачений позивачем. В подальшому, у період з 2012 р. та за І і ІІ квартали 2013 р. управлінням було самостійно донараховано суму сплати з Єдиного соціального внеску у зв'язку з відсутністю звітності. Так, управлінням за 2012 р. донараховано позивачу - 4 572 грн. 30 коп., за І-й та ІІ-й квартал 2013 р. донараховано - по 1 194 грн. 03 коп. Згідно з даної довідки заборгованість станом на 1 жовтня 2013р. в загальній сумі становить 6944 грн. 48 коп.

У цій адміністративній справі позивач просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26 липня 2018 р. № Ф-9325-17/975 на суму 6 944 грн. 48 коп.

Вказана податкова вимога винесена у зв'язку з несплатою позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з І кварталу 2012 р. по ІІ квартал 2013 р. , що підтверджується карткою особового рахунку позивача.

З урахуванням тверджень відповідача про те, що позивачка не є пенсіонером за віком в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» при вирішенні справи судом враховано таке.

Право на пенсійне забезпечення, загальні умови призначення пенсії, порядок її нарахування та розміри визначаються, зокрема, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 р. № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 р. №1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Як встановлено судом, відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква від 14 лютого 2014 р. № 600/07 позивачка з 4 серпня 2012 р. отримує пенсію за віком.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону № 1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 вказаного Закону (в редакції, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин) згідно з цим Законом за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Як убачається з ст. 10 Закону № 1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 4 вказаного Закону визначено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 5 червня 2018 р. у справі № 805/3787/14.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, у зв'язку зі змінами до Закону № 2464-VІ, внесеним Законом України від 3 жовтня 2017 р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 січня 2018 р. особи, які досягли віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-ІV, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу (незалежно від виду пенсії) звільняються від сплати за себе єдиного внеску.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 298.1 ПК України визначений, порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп здійснюється відповідно до підпунктів 298.1.1-298.1.4 цієї статті.

Згідно з вимогами п. 298.1.2 ПК України зареєстровані в установленому порядку фізичні особи - підприємці, які до закінчення місяця, в якому відбулася державна реєстрація, подали заяву щодо обрання спрощеної системи оподаткування та ставки єдиного податку, встановленої для першої або другої групи, вважаються платниками єдиного податку з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулася державна реєстрація.

Наведене свідчить, що з 14 серпня 2012 р. позивач звільнений від сплати за себе єдиного внеску.

Згідно з відзивом відповідача позивач частково самостійно сплатила заборгованість з єдиного соціального внеску за 1 квартал 2012 р. у сумі 287 грн. 61 коп.. Отже, суд зазначає, що за 1 квартал 2012 р. за позивачем наявний борг у сумі 829 грн. 38 коп. (а саме: 1 116 грн. 99 коп. (сума заборгованості) - 287 грн. 61 коп. (сплачено самостійно) = 829 грн. 38 коп. (борг)). Крім того, за період ІІ кварталу 2012 р. позивач ще не набув статусу пенсіонера і відповідно не мав підстав для звільнення від сплати єдиного соціального внеску. Тому здійснене щодо нього нарахування цього внеску в сумі 1 138 грн. 86 коп. було правомірним.

У подальшому позивач у період утворення заборгованості (по 1 жовтня 2013 р.) мав статус пенсіонера за віком, був фізичною особою-підприємцем, яка перебувала не спрощеній системі оподаткування, а отже був звільнений від сплати єдиного соціального внеску за себе.

На підставі правової позиції Верховного Суду та безпосередньо досліджених судом доказів суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 26 липня 2018 р. №Ф-9325-17/975 підлягає скасуванню в частині сум нарахованого єдиного внеску лише в сумі 4 704 грн. 63 коп. (6 672 грн. 87 коп. - 829 грн. 38 коп. - 1 138 грн. 86 коп. = 4 704 грн. 63 коп.).

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Докази, які спростовують доводи позивача, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, до суду надав в частині нарахування єдиного внеску за І - ІІ квартали 2012 р.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме, в частині скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 26 липня 2018 р. № Ф-9325-17/975 на суму 4 704 грн. 63 коп. (за виключенням періоду I-ІІ кварталу 2012 р. з урахуванням добровільно сплаченої позивачем суми).

Щодо клопотання позивача про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. згідно з квитанцією від 27 вересня 2018 р. № 111.

Суд, керуючись ч. 3 ст. 139 КАС України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо часткового задоволення позовних вимог присуджує позивачу 496 грн. 92 коп. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Київській області від 26 липня 2018 р. № Ф-9325-17/975 в частині нарахування 4 704 (чотири тисячі сімсот чотири) грн. 63 коп.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області (код ЄДРПОУ - 39393260) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ОНОКПП - НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев'яносто шість) грн. 92 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_1, 09113, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби України, адреса: вул. Народного Ополчення, 5а, м. Київ,03151, код ЄДРПОУ - 39393260.

Суддя Журавель В.О.

Дата складення повного рішення суду 26 грудня 2018 року.