Справа № 346/4258/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/4621/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Глушка І.В.,

секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області (головуючий суддя - Веселов В.М.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Коломия о 11 год 01 хв 29 листопада 2018 року, повне судове рішення складено 29 листопада 2018 року, у справі №346/4258/18 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

12.07.2018 ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, просила визнати протиправною та скасувати постанову №124/1009/m6/2018 по справі про адміністративне правопорушення від 27 червня 2018 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.188-42 КУпАП та закрити провадження у справі.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2018 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з метою належного оформлення житлового будинку по АДРЕСА_1, позивачкою були вчинені дії щодо виготовлення дозвільних документів по реконструкції вказаного житлового будинку та будівництва господарських споруд. Суд першої інстанції взяв також до уваги, що позивач має двох малолітніх дітей на утриманні, а оформлення та збирання документів займає тривалий час. Крім того, суд першої інстанції зауважив, що розглядати справи і накладати стягнення мають право начальники та заступники начальника інспекцій Державного архітектурно-будівельного контролю. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка вживала і продовжує вживати відповідні дії щодо виготовлення дозвільних документів, а тому суд першої інстанції вважав обґрунтованими доводи сторони позивачки про наявність підстав для скасування постанови від 27 червня 2018 року №124/1009/m6/2018 у справі про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна архітектурно-будівельна інспекція України подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2018 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у квітні після встановлення факту самочинної реконструкції та притягнення до адміністративної відповідальності позивач зверталась із заявою не про прийняття в експлуатацію житлового будинку, а про надання роз'яснення щодо способу узаконення. Скаржник вказує, що припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, яким позивача зобов'язано усунути виявлені порушення згідно норм чинного законодавства, а саме подати повідомлення про початок виконання будівельних робіт до 12.05.2018 позивач в судовому порядку не оскаржувала, такий є чинним. Також звертає увагу, що Порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності не може застосовуватись до спірних правовідносин.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст.230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилається учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 12.03.2018 головним інспектором будівельного нагляду Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області за результатами проведеної позапланової перевірки на об'єкті «Реконструкція житлового будинку та будівництво господарських споруд по АДРЕСА_1, Коломийського району Івано-Франківської області складено протокол про адміністративне правопорушення відповідно до якого перевіркою виявлено порушення ОСОБА_3 п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» - виконання будівельних робіт без дозвільних документів. Відповідальність за виявлене правопорушення передбачена ч.4 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

12.03.2018 головним інспектором будівельного нагляду Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області видано припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, яким з метою виявлених порушень вимагалось від ОСОБА_3 усунути до 12.05.2018 порушення шляхом виготовлення дозвільних документів або приведення об'єкту до первинного стану, про що повідомити Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області до 12.05.2018.

Примірник припису 12.03.2018 вручено під підпис ОСОБА_3, такий в судовому порядку позивач не оскаржувала.

15.03.2018 головним інспектором будівельного нагляду Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області винесено постанову №35/1009/m6/2018 про справі про адміністративне правопорушення, якою на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4250 грн. за порушення п. 1 ч.1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме за реконструкцію житлового будинку та будівництво господарських споруд без дозвільних документів за адресою АДРЕСА_1, Коломийського району Івано-Франківської області.

27.06.2018 головним інспектором будівельного нагляду Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області винесено постанову №124/1009/m6/2018 по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої встановлено невиконання ОСОБА_3 вимог припису щодо виготовлення дозвільних документів за адресою АДРЕСА_1, Коломийського району Івано-Франківської області, чим порушено абз.4 п.14 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553, постановлено визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-42 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. (п'ять тисяч сто гривень) (а.с.8).

Вважаючи вказану постанову незаконною, такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_3 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до статті 244-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, (далі - КУпАП) органи державного архітектурно-будівельного контролю розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил під час будівництва, порушенням законодавства під час планування та забудови територій та невиконанням законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю (статті 96, 96-1 (крім частин третьої - п'ятої), частини перша та друга статті 188-42).

Відповідно до ч.1 ст.188-42 КУпАП невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» 17.02.2011 №3038-VI, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об'єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про адміністративні правопорушення та справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил (п.3 ч.3 ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (далі - Порядок №553) згідно з п.17 якого у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт. У приписі обов'язково встановлюється строк для усунення виявлених порушень згідно з додатком.

Відповідно до п.23 Порядку №553 органи державного архітектурно-будівельного контролю контролюють виконання приписів і постанов про накладення штрафів.

Пунктами 13, 14 Порядку №553 визначено права та обов'язки суб'єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль. Зокрема, суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов'язаний виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Позивач не заперечує факт порушення норм містобудівного законодавства, штраф, накладений постановою по справі про адміністративне правопорушення від 15.03.2018 №35/1009/m6/2018 сплачено відповідно до квитанції № 085910054 від 28.03.2018.

Як зазначено у позовній заяві, житловий будинок по АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_4, бабусі позивача, яка померла у 1995 році, спадкоємцем якої є позивач.

З метою належного оформлення прав на житловий будинок по АДРЕСА_1 позивач 17.01.2018 уклала договір №85-74/1-60639 з ОКП «Коломийське МБТІ» щодо виконання робіт по наданню послуг з технічної інвентаризації щодо об'єктів нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 Результатом виконаних робіт (наданих послуг), що є предметом вказаного договору є розробка технічної документації, а саме: Технічна інвентаризація нерухомого майна для спадщини (а.с.9).

08 лютого 2018 року ОКП «Коломийське МБТІ» виготовлено технічний паспорт на зазначений житловий будинок з відмітками про самочинно збудоване нерухоме майно: прибудова площею 12,7 кв.м. (літ. А1-А2), літня кухня (літ. Ж), сарай (літ. З) (а.с.10-12).

09 квітня 2018 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 на замовлення позивача виготовлено Звіт про проведення обстеження та визначення технічного стану будівельних конструкцій та інженерних мереж на відповідність державним стандартам, будівельним нормам і правилам, реконструйованого житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 в смт. Печеніжин Коломийського району, згідно з яким реконструйований будинок рекомендувався для визнання на нього права власності (а.с.13-15).

Окрім того, 26.04.2018 листом Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області №С-7/1009/134 за результатом розгляду звернення ОСОБА_3 стосовно визнання права власності на майно щодо якого відсутні правоустановчі документи позивача повідомлено, що у зв'язку з відсутністю документів про первинну реєстрацію домоволодіння на ім'я спадкодавця, спадкоємець не може одержати свідоцтво про право власності на спадкове майно, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись в судовому порядку (а.с.36).

18.06.2018 ОСОБА_3 подала у Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області суд позовну заяву про визнання права власності на самочинно збудоване майно (а.с.16-18), провадження за якою відкрито ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.06.2018 (справа №346/2847/18).

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що позивач як суб'єкт містобудування вчиняла та продовжує вчиняти дії з метою оформлення необхідних дозвільних документів на реконструкцію житлового будинку та будівництво господарських споруд за адресою АДРЕСА_1, Коломийського району Івано-Франківської області, у відповідності до норм чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

На переконання суду першої інстанції, невиконання вимог органу архітектурно-будівельного контролю, зазначених у приписі від 12.03.2018, мало місце з незалежних від позивача причин, а встановлений строк для усунення виявлених порушень законодавства не був достатнім, що в своїй сукупності виключає наявність в діях позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-42 КУпАП. З такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції.

Оскільки відповідачем вказані обставини не були враховані, суд апеляційної інстанції, аналізуючи вимоги ст.33 КУпАП щодо правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, ст.280 КУпАП щодо обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин кожної справи, приходить до висновку про невідповідність постанови про накладення адміністративного стягнення №124/1009/m6/2018 від 27.06.2018 критеріям обґрунтованості, така винесена з порушенням принципу пропорційності дотримання суб'єктом владних повноважень необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення, що є підставою для скасування зазначеного рішення суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами скаржника щодо помилковості висновків суду першої інстанції про розгляд даного правопорушення та накладення адміністративного стягнення на позивача неуповноваженою особою, оскільки положеннями ч.3 ст.244-6 КУпАП встановлено, що від імені органів державного архітектурно-будівельного контролю розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право, зокрема, головні інспектори будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, - щодо об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними (СС1) (статті 96, 96-1 (крім частин третьої - п'ятої), частини перша та друга статті 188-42). Однак, вказані висновки суду першої інстанції не впливають на законність рішення суду в цілому та не можуть розглядатись як самодостатня підстава для скасування такого.

Водночас, аргументи скаржника щодо застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого Постановою кабінету Міністрів України від 06.04.1995 №244 є безпідставними, оскільки положення вказаного Порядку не застосовані судом першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного рішення як норми права, а покликання на такий є лише у описовій частині оскаржуваного рішення у стислому викладі позиції позивача.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова №124/1009/m6/2018 по справі про адміністративне правопорушення від 27 червня 2018 року не відповідає критеріям законності та обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, а тому вірними є висновки суду першої інстанції про скасування такої.

Відповідно до ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.316 КАС України, прецедентної практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.188-42 КУпАП, на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 250, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2018 року у справі №346/4258/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
І. В. Глушко
Повне судове рішення складено 08.01.2019