Справа № 520/10231/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2019-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2019 р. № 520/10231/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі: Головуючого судді - Шляхової О.М., розглянувши у спрощеному провадженні в приміщенні суду в м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1; 62458, Харківський район, смт. Покотилівка. вул. Дачна. буд.79) до Харківського приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області, (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, буд. 4) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 до Харківського приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якому просить суд:

- Визнати протиправними та скасувати рішення Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018.

- Зобов'язати Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області, нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1. за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року негайно після проголошення судового рішення, в сумі 1685.21 грн. окремо за кожний місяць боргу.

- Зобов'язати Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області, нарахувати та виплатити ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, за період з 01.07.2018 року по 30.08.2018року негайно після проголошення судового рішення, недоотриману суму пенсійних виплат у розмірі 674.08 грн. (337,04 грн. за кожний місяць).

В обґрунтування позову позивач зазначила, що є пенсіонером та отримує пенсію за віком. У зв'язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в місці її постійного проживання вона була вимушена переїхати до м. Харкова, отримала довідку внутрішньо переміщеної особи та стала на пенсійний облік. Спочатку вона перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Харкові, на теперішній час перебуває на обліку в Харківському приміському об'єднаному управління Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує там пенсію. Проте, відповідач з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року не виплачував пенсії позивачу.

Листом за вих. № 203/М-І4 від 01.11.2018 року відповідач надав відповідь на запит позивача та повідомив, що 14.02.2018 року до управління надійшов протокол № З від 14.02.2018 року засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних, виплат та здійснення контролю за проведення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування в Харківському районі Харківської області, відповідно до якого позивачу не було підтверджено фактичне місце проживання, тому виплата пенсії не проводилась до надання необхідних документів. З наданої відповіді позивач також дізналась, що згідно рішення №5 від 14.01.2018 року УПФУ в Московському районі м. Харкова має місце сума боргу в розмірі 1685,21 грн., оскільки позивач отримала пенсію за січень 2018 року в розмірі 1685,21 грн. в УПФУ в Московському районі м. Харкова, тому з її пенсії відраховувалось по 20% в сумі 337.04 грн. по 31.08.2018року. З отриманої відповіді позивачу також стало відомо, що поновлення виплат відбудеться на підставі Порядку здійснення контролю за проведення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 365. Сума соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковується в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом міністрів України.

Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують її право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача 26.12.2018 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що до 01.02.2018 року Позивач перебувала на обліку в управління Пенсійного фонду України Московському районі м. Харкова. Відповідно до картки особового рахунку переплата пенсії позивача - ОСОБА_1 за січень 2018 року становить 1685,21 грн. З 01.02.2018 року позивач перебуває на обліку в Харківському приміському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області. Враховуючи зазначене, оскільки територіальні органи є органами Пенсійного фонду України, отже Управління на законних підставах здійснює утримання зазначеного боргу.

Повідомив суду про те, що з липня місяця 2018 року позивач отримує поточну пенсію своєчасно. Сума доплати за минулий період (з 01.02.2018 р. по 30.06.2018 р.) облікована та буде виплачена на умовах окремого порядку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. № 335 та які набрали чинності 12.05.2018 р.).

Зазначає, що здійснюючи свою діяльність на підставі законодавства, Управління послуговується лише тим порядком і формами, які визначає законодавець та діє в межах покладених повноважень і відповідно до норм чинного законодавства, призначає пенсію, здійснює перерахунок пенсії, поновлення та виплату пенсії у відповідності до нормативно-правових актів та з урахуванням інших вимог, встановлених чинним законодавством.

Відповідач вважає, що діяв відповідно до вимог чинного законодавства у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а позовні вимоги ОСОБА_1 вважає такими, що суперечать нормам чинного законодавства, а отже не підлягають задоволенню. Просив суд слухати справу за правилами загального позовного провадження із викликом сторін.

Ухвалою суду від 03.01.2019 року у задоволенні клопотання Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Харківського приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - за правилами загального позовного провадження - відмовлено.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, здобула право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, виданим УПФУ 10.10.2013 року.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою. У 2014 році у зв'язку із проведенням антитерористичної операції, змушена була покинути своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків зброй ного конфлікту, повсюдних проявів насильства та порушень прав людини, перемістившись до м. Харкова, де у вересні 2014 року її було поставлено на облік як внутрішньо переміщену особу.

Згідно довідки № НОМЕР_2 від 12.12.2017 року позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно розпорядження № 420389 від 27.08.2014 року позивача поставлено на облік до УПФУ у Московському районі м. Харкова, де перебувала на обліку до 01.02.2018 року.

Судом з картки особового рахунку позивача, яка надана була на вимогу ухвали суду від 19.11.218 року, вбачається, що у позивача під час перебування на обліку у УПФУ в Московському районі м. Харкова, виникла переплата пенсії за січень 2018 року у розмірі 1685,21 грн.

З 01.02.2018 року позивач перебуває на обліку в Харківському приміському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області.

Судом встановлено, що з 01.02.2018, що не заперечується і відповідачем по справі, управління виплату пенсії позивачу не здійснювало, у зв'язку із непідтвердженням її місця проживання.

Як вбачається з відзиву відповідача на позов, Управління звернулося з листом до управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації щодо проведення перевірки у встановленому п. 4 порядку постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та надало список осіб, в якому також була зазначена ОСОБА_1

За матеріалами справи судом встановлено, що до Управління відповідача надійшов Протокол № 10 від 10.05.2018 р. засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат та здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування в Харківському районі Харківської області, відповідно до яких підтверджено фактичне місце проживання ОСОБА_1

На підставі вказаного, розпорядженням Управління виплату пенсії ОСОБА_1, поновлено з 01.07.2018 р. по теперішній час. Отже, з липня місяця 2018 року позивач отримує поточну пенсію своєчасно.

Відповідач повідомив суду про те, що сума доплати за минулий період (з 01.02.2018 р. по 30.06.2018 р.) облікована та буде виплачена на умовах окремого порядку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. № 335 та які набрали чинності 12.05.2018 р.).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою від 17.10.2018р. щодо причин невиплати їй пенсії у період з 01.02.2018 р. по 30.06.2018 р.

Листом № 203/М-І4 від 01.11.2018 року відповідач надав відповідь на запит позивача та повідомив, що 14.02.2018 року до управління надійшов протокол № 4 від 14.02.2018 року засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних, виплат та здійснення контролю за проведення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування в Харківському районі Харківської області, відповідно до якого позивачу не було підтверджено фактичне місце проживання, тому виплата пенсії не проводилась до надання необхідних документів. З наданої відповіді позивач також дізналась, що згідно рішення №5 від 14.01.2018 року УПФУ в Московському районі м. Харкова має місце сума боргу в розмірі 1685,21 грн., оскільки позивач отримала пенсію за січень 2018 року в розмірі 1685,21 грн. в УПФУ в Московському районі м. Харкова, тому з її пенсії відраховувалось по 20% в сумі 337.04 грн. по 31.08.2018року. З отриманої відповіді позивачу також стало відомо, що поновлення виплат відбудеться на підставі Порядку здійснення контролю за проведення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 365.

Незважаючи на поновлення пенсійних виплат, виплата заборгованості за минулий час управління Пенсійного фонду виконані не були, у зв'язку із чим позивач вважає, що діями, які полягають у невиплаті та неперерахуванні пенсії, Відповідач грубо порушив охоронювані Конституцією та Законами України її права. Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не виплати пенсії, позивач звернувся до суду для захисту своїх порушених прав та інтересів.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що Верховним Судом 08.05.2018 року розглянуто зразкову справу №Пз/9901/20/18 (№805/402/18-а), за результатами чого прийнято рішення, яке за даними Єдиного державного реєстру судових рішень та відповідно до оприлюдненої постанови Великої палати Верховного Суду від 04.09.2018 року залишена без змін після апеляційного оскарження.

Відповідно до п.113 рішення у справі №Пз/9901/20/18 суд дійшов висновку, що в контексті цієї зразкової адміністративної справи ознаками типових, визначених п. 21 ч. 1 ст. 4 КАС України прав, є такі: 1) позивач у цій категорії справ є пенсіонер, якому/якій призначено пенсію згідно із Законом № 1058-ІV та який/яка є внутрішньо переміщеною особою; 2) відповідачем є територіальний орган Пенсійного фонду України, на пенсійному обліку якого перебуває позивач; 3) спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права (у зв'язку з припиненням територіальними органами Пенсійного фонду України виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з підстав, які не передбачені п. 1, 3- 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV); 4) позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати неправомірними дії щодо припинення виплати пенсії та зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії).

Дана адміністративна справа відповідає вищевказаним ознакам типової справи, а отже судом при вирішенні даної справи мають бути враховані правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №Пз/9901/20/18 (№805/402/18-а).

Відповідно до ч.3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Суд зазначає, що у положеннях ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Як визначено Європейською соціальною хартією (переглянутою), 1996 року, згода на обов'язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року, кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами "досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися" права та принципи, що закріплені у Хартії.

При цьому, положеннями ст.8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі- Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

В той же час, положеннями ч.3 ст.4 Закону №1058-IV передбачено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Як встановлено судом, позивач є внутрішньо переміщеною особою.

Отже, відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до положень п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим Постановою КМУ № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Згідно із п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою КМУ № 509, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII.

Як передбачено п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365, соціальні виплати припиняються у разі, зокрема, встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже вказаною нормою визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

При цьому, суд зазначає, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем виплату пенсії позивачу було припинено з 01.02.2018 року на підставі протоколу № 4 від 14.02.2018 року засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних, виплат та здійснення контролю за проведення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування в Харківському районі Харківської області, відповідно до якого позивачу не було підтверджено фактичне місце проживання, тому виплата пенсії не проводилась до надання необхідних документів.

Відповідного Рішення стосовно припинення виплати пенсії позивачу - не приймалось.

При цьому, пп. 2 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ від 08.06.2016 року №365, визначено, що соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Однак, суд зазначає, що положеннями Закону № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Суд наголошує, що відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конституційним Судом України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважено, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Також у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейським судом з прав людини вказано, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу.

Зі змісту прийнятого відповідачем рішення у формі протоколу можна дійти висновку, що останнє не містить в собі зазначення підстав для припинення виплати позивачу пенсії, проте містить посилання на положення підпункту 2 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365.

При цьому, суд наголошує, що з аналізу положень Закону № 1058-IV припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Як передбачено положеннями п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Суд звертає увагу на те, що підпунктом 2 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що соціальні виплати припиняються у разі: встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Однак, суд зазначає, що до суду не надано доказів встановлення факту відсутності позивача за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Водночас, суд зазначає, що не підтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ №365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

Як передбачено ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Отже, відповідач, припиняючи нарахування та виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому, право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 грудня 2017 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, що фактично призвело до втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

З врахуванням встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати пенсії позивачу у період з лютого 2018 року по червень 2018 року включно.

Враховуючи обставини справи суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов'язання Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року, оскільки, як зазначено та визнається відповідачем нарахування невиплаченої пенсії ОСОБА_1 було здійснено, нараховані кошти обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, але виплачуються нараховані кошти на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Отже позовні вимоги стосовно нарахування пенсії ОСОБА_1, за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року задоволенню не підлягають

Щодо позовних вимог стосовно зобов'язання Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1, (р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1), за період з 01.07.2018 року по 30.08.2018 року негайно після проголошення судового рішення, недоотриману суму пенсійних виплат у розмірі 674.08 грн. (337,04 грн. за кожний місяць), суд зазначає наступне:

Як встановлено під час судового розгляду справи, до 01.02.2018 року позивач перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України Московському районі м. Харкова. Відповідно до картки особового рахунку переплата пенсії позивача - ОСОБА_1 за січень 2018 року, під час, коли позивач перебувала на обліку в УПФУ Московського району м.Харкова становить 1685,21 грн. ( копія рішення міститься в матеріалах справи).

На підставі рішення управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова від 14.01.2018 року № 5 підлягає поверненню сума в розмірі 1685,21грн. Отже з пенсії позивача утриманню підлягає 20% від призначеної пенсії в сумі 337,04 грн. щомісяця до повного повернення зайво отриманих коштів, про що свідчить копія довідки, як міститься в матеріалах справи. Всі оригінали документів, які підтверджують наявність заборгованості у ОСОБА_1 знаходяться в управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова.

З 01.02.2018 року позивач перебуває на обліку в Харківському приміському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області. Враховуючи зазначене, оскільки територіальні органи є органами Пенсійного фонду України, отже відповідач на законних підставах здійснює утримання зазначеного боргу.

Крім того, суд зазначає, що позивач із позовом до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова не зверталась, позовні вимоги до УПФУ в Московському районі м. Харкова - не висувала, з огляду на що суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині

Стосовно заявленого позивачем клопотання про допущення негайного виконання рішення суду після його проголошення, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 1)присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов'язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: 1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті; 2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об'єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об'єднання; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства; 4)про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.

Таким чином, з огляду на обставини того, що присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 6, 14, 243-246, 293, 295-296, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у формі протоколу № 4 від 14.02.2018 року, щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018.

Зобов'язати Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити нараховану пенсію ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1) за період з 01.02.2018 року по 30.06.2018 року в сумі 1685.21 грн. окремо за кожний місяць боргу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 09 січня 2019 року.

Суддя Шляхова О.М.